OBH 3792/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadvánnyal fordult Hivatalomhoz, amelyben előadta, hogy "megalapozatlan bírói döntés" következtében 2000. június 20-27. között a Fővárosi Bv. Intézetbe előzetes letartóztatásba került. Egy műtéti rehabilitáció következtében legyengül egészségi állapotban került a Fővárosi Bv. Intézetbe, és a kért gyógyszereit nem kapta meg. Különösen azt sérelmezte, hogy fogvatartásának ideje alatt eszméletét vesztette, ennek következtében komoly sérüléseket szenvedett, de nem kapott kellő időben orvosi segítséget, ami nagy mértékben hozzájárult súlyos egészségromlásához, maradandó fogyatékosságának kialakulásához.
	A panaszos beadványában azt is előadta, hogy a másodfokú bíróság fogvatartását megszüntette. Ezt követően 2000. július 18-án kelt - a Fővárosi Bv. Intézet parancsnokához címzett - beadványában kérte ügyének teljes körű kivizsgálását.
	A panaszos által a rendelkezésemre bocsátott dokumentumok alapján felmerült az Alkotmányban biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez (70/D. § (1) bek.) fűződő alkotmányos joggal összefüggésben a visszásság gyanúja, ezért az ügyben vizsgálatot indítottam. 
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 18. § (3) bekezdése értelmében felkértem Legfőbb Ügyészt törvényességi felügyeleti jogkörében a vizsgálat lefolytatására.

Érintett alkotmányos jog:
•	A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog. (70/D. § (1) bek.)

Az ügy jogszabályi háttere:

•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
A törvény hatálya
4. § (1) E törvény hatálya kiterjed a Magyar Köztársaság területén
a) tartózkodó természetes személyekre,
[...]
(2) Törvény a természetes személyek egyes csoportjai tekintetében az e törvényben foglaltaktól eltérő szabályokat állapíthat meg.
Az egyén szerepe
5. § (2) Mindenki köteles tiszteletben tartani mások jogait egészségük megőrzéséhez és védelméhez, a betegségek megelőzéséhez és a gyógyuláshoz.
Az egészségügyi ellátáshoz való jog
6. § Minden betegnek joga van sürgős szükség esetén az életmentő, illetve a súlyos vagy maradandó egészségkárosodás megelőzését biztosító ellátáshoz, valamint fájdalmának csillapításához és szenvedéseinek csökkentéséhez.
7. § (1) Minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz.
[...]
(4) Megkülönböztetés nélküli az ellátás, ha az egészségügyi szolgáltatás nyújtása során nem történik hátrányos megkülönböztetés a betegek között társadalmi helyzetük, politikai nézeteik, származásuk, nemzetiségük, vallásuk, nemük, szexuális irányultságuk, koruk, családi állapotuk, testi vagy értelmi fogyatékosságuk, képzettségük és minden más egyéb, az egészségi állapotukkal össze nem függő ok alapján.
Az önrendelkezéshez való jog
15. § (1) A beteget megilleti az önrendelkezéshez való jog, amely kizárólag törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozható.
(2) Az önrendelkezési jog gyakorlása keretében a beteg szabadon döntheti el, hogy kíván-e egészségügyi ellátást igénybe venni, illetve annak során mely beavatkozások elvégzésébe egyezik bele, illetve melyeket utasít vissza, figyelembe véve a 20. §-ban előírt korlátozásokat.
(3) A betegnek joga van arra, hogy a kivizsgálását és kezelését érintő döntésekben részt vegyen. Az e törvényben foglalt kivételektől eltekintve bármely egészségügyi beavatkozás elvégzésének feltétele, hogy ahhoz a beteg megtévesztéstől, fenyegetéstől és kényszertől mentes, megfelelő tájékoztatáson alapuló beleegyezését (a továbbiakban: beleegyezését) adja.
(4) A beteg a (3) bekezdésben foglalt beleegyezését szóban, írásban vagy ráutaló magatartással megadhatja, kivéve, ha e törvény eltérően nem rendelkezik.
Az ellátás visszautasításának joga
20. § (1) A cselekvőképes beteget - a (2)-(3) bekezdésekben foglaltakra tekintettel, illetőleg a (6) bekezdésben foglalt eset kivételével - megilleti az ellátás visszautasításának joga, kivéve, ha annak elmaradása mások életét vagy testi épségét veszélyeztetné.
(2) A beteg minden olyan ellátást, amelynek elmaradása esetén egészségi állapotában várhatóan súlyos vagy maradandó károsodás következne be, csak közokiratban vagy teljes bizonyító erejű magánokiratban, illetve írásképtelensége esetén két tanú együttes jelenlétében utasíthat vissza. Ez utóbbi esetben a visszautasítást az egészségügyi dokumentációban rögzíteni kell, amelyet a tanúk aláírásukkal hitelesítenek.

•	1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
A szabadságvesztés végrehajtásának rendje
25. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása során biztosítani kell az elítélt
b) elhelyezését, élelmezését, ruházatát és egészségügyi ellátását,
[...]
36. § (1) Az elítélt jogosult
a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre, az egészségi állapotának és a szabadságvesztés végrehajtása alatti tevékenységének megfelelő élelmezésre, egészségügyi ellátásra;
[...]
Az elítéltek anyagi és egészségügyi ellátása
47. § (2) Az elítélt egészségének védelmére és egészségügyi ellátására az egészségügyi jogszabályok az irányadók, a gyógyszerellátás térítés nélkül illeti meg.
Az előzetes letartóztatás végrehajtása
118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
f) anyagi és egészségügyi ellátásban részesül, gyógyszert térítés nélkül kap,

•	A fogvatartottak egészségügyi ellátásáról szóló 5/1998. (III. 6.) IM rendelet
1. § (1) E rendelet hatálya a büntetés-végrehajtási intézetben (a továbbiakban: bv. intézet) fogva tartott elítéltre, előzetesen letartóztatottra (a továbbiakban együtt: fogvatartott) terjed ki.
[...]
(3) A büntetések és intézkedések végrehajtása során a fogvatartott egészségi állapotának megfelelő gyógyító-megelőző ellátását elsősorban a fogvatartó bv. intézet, illetve a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza (a továbbiakban: Központi Kórház), annak a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben működő Krónikus Utókezelő Részlege (a továbbiakban: Utókezelő Részleg), valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (a továbbiakban: IMEI) biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni.
4. § (1) A fogvatartottat a bv. orvos köteles felvilágosítani az egészségi állapotáról, tájékoztatást adni a tervezett orvosi beavatkozások szükségességéről, kockázatáról, valamint arról, hogy a szükségesnek ítélt vizsgálat vagy beavatkozás elmaradása milyen következményekkel járhat az egészségi állapotára nézve.
(2) A fogvatartottnak biztosítani kell a külön jogszabályokban meghatározottak szerint a fogvatartás alatt keletkezett egészségügyi adatainak megismerését.
(3) A fogvatartott egészségügyi ellátása visszautasításával kapcsolatos önrendelkezési joga - a saját és a közösség egészségének védelme érdekében -
a) veszélyeztető, illetve közvetlen veszélyeztető állapot fennállása esetén,
b) életveszélyes állapot, valamint várhatóan maradandó egészségkárosodás elhárítása miatt,
c) közegészségügyi-járványügyi érdekből,
d) törvényben meghatározott esetekben
korlátozható.
5. § Amennyiben a fogvatartott a 4. § (3) bekezdésében felsorolt esetekben az előzetes tájékoztatás ellenére megtagadja az együttműködést, az orvos köteles a vizsgálatot vagy kezelést - a büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvényben meghatározott intézkedések mellett - elvégezni.

Megállapított tényállás:
	A panaszos ügyében lefolytatott ügyészségi vizsgálat megállapításairól a Legfőbb Ügyész az  alábbiakban tájékoztatott.
	A panaszos ellen sikkasztás bűntette miatt a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróságon büntetőeljárás indult. A terhelt előzetes letartóztatását a bíróság 2000. június 21-én rendelte el, majd a Fővárosi Bíróság 2000. július hó 7-én kelt végzésével az első fokú bíróság határozatát megváltoztatta és a büntetőeljárási kényszerintézkedést megszüntette.
	A panaszost 2000. június 21-én fogadta be a Fővárosi Bv. Intézet. A befogadáskor végzett orvosi vizsgálat során a fogvatartott jelezte, hogy három napja nem evett, azonban ennek megállapításához szükséges vércukorszint-méréshez, továbbá a HIV vizsgálat alapjául szolgáló vérvételhez nem járult hozzá. A vizsgálatot végző orvos krónikus alkoholizmusra és neurózisra utaló tüneteket észlelt, ezért nyugtatót, vitamint, a fogvatartott által korábban is szedett gyógyszert írt fel, amit a panaszos meg is kapott.
	A befogadás napján a panaszost a Fővárosi Bv. Intézet Gyorskocsi utcai objektumába szállították át, ahol egészségi állapotára tekintettel az 501. számú egyszemélyes zárkában helyezték el. Aznap vacsorára hideg élelmet kapott, majd a napi háromszori étkezést az élelmezési normáknak megfelelően biztosították számára. Nem tekinthető megalapozottnak a panasz arra irányuló része, amely szerint a fogvatartott csaknem egy napig kizárólag folyadékot kapott.
	2000. június 22. napján a panaszost áthelyezték a 14 fő befogadására alkalmas 514. számú zárkába, mert az egyszemélyes elhelyezés indoka már nem állt fenn.
	2000. június 23-án a fogvatartott 17 óra 45 perc körül rosszul lett és az ágyról a földre zuhant, eközben szemüvege összetört és a homlokát felsértette. A zárkatársak a rosszullétet jelezték a felügyelőnek, aki értesítette az ügyeletes ápolót. A fogvatartottat kikísérték a zárkából és a folyosón egy matracra fektették. Az ápoló megmérte a sérült vérnyomását, ellátta a homlokán lévő sebet, fájdalomcsillapítót és nyugtatót adott számára. A fogvatartott jelezte, hogy bal felkarja érzékeny, mozgatása fájdalommal jár, amit az ápoló a panasz és a tünetek alapján zúzódásnak értékelt. A panaszos állapotát - a váll sérülésére is kiterjedően - az ápolók rendszeresen figyelemmel kísérték és ellenőrizték. A fogvatartott a karját mérsékelt fájdalom jelzése mellett minden irányban mozgatni tudta, önmaga ellátására képes volt.
	A panaszos 2000. június 25-én ismét rosszul lett, szédülésre, rosszullétre, verejtékezésre, szívszúrásra panaszkodott. Figyelemmel arra, hogy munkaszüneti napon az intézetben állandó jelleggel orvos nem tartózkodik, ezért az ápoló az ügyeletes orvossal távbeszélőn konzultált, majd annak alapján a gyógyszeres terápiát - az alkohol megvonási tünetekre figyelemmel - módosította.
	A panaszost 2000. június 27-én a Budapesti Fegyház és Börtönbe történő átszállítása érdekében a szállítózárkában helyezték el. A zárkában a fogvatartott ismételten rosszul lett, ezért a felügyelet az egészségügyi körletre kísérte. Az elvégzett orvosi vizsgálat is megállapította, hogy a fogvatartott bal válla mozgatáskor érzékeny, erőteljesebb igénybevételkor fáj. A fogvatartott kérésére elkészített orvosi látlelet is a sérült váll zúzódását állapította meg. A kórlefolyás és a klinikai kép is egyértelműen erre utalt.
	Az orvos mindezek ellenére  röntgenvizsgálat elvégzését kezdeményezte, majd annak érdekében - az átszállításra figyelemmel - megkereste a Budapesti Fegyház és Börtön egészségügyi szolgálatát is. A fogvatartott azonban az átszállítása napján végzett orvosi vizsgálat során a felajánlott röntgenvizsgálat elvégzését megtagadta.
	A panaszos a hátralévő időben, július 7-én történt szabadulásáig a Budapesti Fegyház és Börtönben a bal vállára vonatkozóan további panasszal nem jelentkezett az egészségügyi szolgálatnál, mindössze 2000. június 29-én kért nyugtatót az orvostól, aki ezt nem találta indokoltnak. A fogvatartott egészségügyi ellátásáról részletes dokumentáció készült.
	A panaszos azonos tárgyú panaszát a Fővárosi Bv. Intézet vezetője, valamint az Igazságügyi Minisztérium Büntetés-végrehajtási Felügyeleti Főosztálya is vizsgálta, de mulasztást nem állapítottak meg.
	A panaszos maradandó fogyatékosságot okozó testi sértés, segítségnyújtás elmulasztása, valamint foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés miatt a Legfőbb Ügyészségen és a rendőrségen is feljelentést tett. A feljelentés nyomán a Budapesti II. kerületi Rendőrkapitányságon nyomozást rendeltek el. A nyomozást a Budapesti II. kerületi Rendőrkapitányság 2000. december 4-én határozatával megszüntette, mivel a nyomozás adatai alapján bűncselekmény elkövetése nem volt megállapítható.
	A panaszos beadványához csatolta azokat az orvosi leleteket, amelyek az előzetes fogvatartásból való szabadulását követően, a fogvatartás idején történt sérüléséről készültek. A csatolt orvosi leletek egyértelműen bizonyítják, hogy a panaszos fogvatatása idején olyan csonttörést szenvedett el, ami miatt az előzetes letartóztatás megszüntetését követően műtéti beavatkozásra volt szükség.

A vizsgálat megállapításai:
	Vizsgálatom célja az volt, hogy a konkrét ügy kapcsán a fogvatartottak egészségügyi ellátáshoz való jogát, ezen belül az ellátás visszautasításának és az örendelkezéshez való jognak az érvényesülését megvizsgáljam. 
	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) hatálya kiterjed a Magyar Köztársaság területén tartózkodó természetes személyekre, azonban e személyek egyes csoportjai tekintetében törvény az Eütv.-ben foglaltaktól eltérő szabályokat állapíthat meg [4.§ (1)-(2) bek.]. Az Eütv. az alapelvek között deklarálja az egészségügyi ellátáshoz való jogot. Ennek a jognak az érvényesülését biztosítja a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet is. Mindebből következik, hogy törvényi szinten szabályozott a fogvatartottak Alkotmányban is biztosított egészségügyi ellátáshoz való joga, amely megkülönböztetés nélkül megillet minden természetes személyt.
	A fogvatartottak egészségügyi ellátásához való jogának speciális rendelkezéseit tartalmazza 5/1998. (III. 6.) IM rendelet. A rendelet 4. § (3) bekezdése taxatív felsorolja, hogy mely esetekben korlátozható a fogvatartott egészségügyi ellátás visszautasításával kapcsolatos önrendelkezési joga. Az említett jogszabály garanciális jellegűnek tekinthető úgy a fogvatartó, mint a fogvatartott érdekében. Ilyen helyzet lehet az, amikor életveszélyes állapot, valamint várhatóan maradandó egészségkárosodás elhárítása miatt a fogvatartott nem élhet ezen jogával és a fogvatartónak kötelessége az egészségügyi ellátást biztosítani.
	A panaszos esetében, a vizsgálatot végző orvos az általa szükségesnek ítélt röntgenvizsgálat elvégzésének a megtagadásába belenyugodott, amelynek következtében a panaszos szabadulását követően műtéti beavatkozás vált szükségessé.
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy amennyiben a büntetés-végrehajtása során az Eütv.-ben, valamint az ahhoz kapcsolódó 5/1998. (III.6.) IM rendeletben foglaltaknak a fogvatartó nem tesz eleget, illetőleg figyelmen kívül hagyja a jelentésben is felhívott rendelkezéseket, ezzel a magatartásával megvalósítja az Alkotmányban a fogvatartottak számára is biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben az egészségügyi ellátáshoz való jog érvényesülésének a sérelmét, vagy annak  közvetlen veszélyét.
	A feltárt alkotmányos visszásság jövőbeni elkerülése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése értelmében kezdeményezést teszek a Büntetésvégrehajtás Országos Parancsnokának, hogy a fogvatartottak egészségügyi ellátáshoz való jogának érvényesülése érdekében tegye meg a megfelelő intézkedést a vonatkozó jogszabályok maradéktalan betartására.

Budapest, 2001. november 27.

Lenkovics Barnabás