OBH 3700/2000
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása:
	A panaszos Hivatalomhoz forduló meghatalmazott ügyvédje beadványában az APEH Baranya, ill. Heves Megyei Nyomozó Hivatalának védencével szembeni eljárását, valamint a Heves Megyei Főügyészség határozatát sérelmezte.
Az ügyben alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében megkerestem az APEH bűnügyi igazgatóját a panasz kivizsgálása és a vonatkozó iratok megküldése érdekében. Az ügyészséget érintő panaszt - hatáskör hiányában, a határozat törvényességének felülvizsgálata céljából - a Legfőbb Ügyészséghez áttettem, és tájékoztatást kértem a vizsgálat eredményéről.
Érintett alkotmányos jogok: 
•	Jogállamiság, jogbiztonság elve, tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § /1/ bek.);
•	Személyes szabadsághoz való jog (Alkotmány 55. § /1/ bek.);
•	Védelemhez való jog (Alkotmány 57. § /3/ bek.)
Alkalmazott jogszabályok:
•	1978. évi IV. törvény a büntető törvénykönyvről (2000 májusában hatályos Btk.):
310. § (1) Aki az adókötelezettség, társadalombiztosítási járulék, baleseti járulék, egészségbiztosítási járulék, nyugdíjjárulék, illetve magánnyugdíj-pénztári tagdíj megállapítása szempontjából jelentős tényt (adatot) a hatóság, illetve magánnyugdíj-pénztári tagdíj vonatkozásában a magánnyugdíj-pénztár előtt valótlanul ad elő vagy elhallgat, és ezzel vagy más megtévesztő magatartással az adóbevételt, a társadalombiztosítási járulék, a baleseti járulék, az egészségbiztosítási járulék, a nyugdíjjárulék, illetve a magánnyugdíj-pénztári tagdíj bevételének összegét csökkenti, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(4) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a bűncselekmény folytán az adóbevétel, a társadalombiztosítási járulék, a baleseti járulék, az egészségbiztosítási járulék, a nyugdíjjárulék, illetve a magán-nyugdíjpénztári tagdíj bevételének összege különösen nagy, vagy ezt meghaladó mértékben csökken,
b) az adó-, társadalombiztosítási csalást bűnszervezet tagjaként követik el.
318. § (4) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a csalás nagyobb kárt okoz,
b) a kisebb kárt okozó csalást a (2) bekezdés a)-c) pontjában meghatározott módon
követik el.
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról (Be.): 
4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
(2) A hatóságoknak az eljárás során biztosítaniuk kell az állampolgári jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét.
(3) A hatóságok tartoznak az eljárás résztvevőit jogaikról tájékoztatni és kötelességeikre figyelmeztetni.
6. § (1) A terheltet megilleti a védelem joga.
(2) A hatóságok kötelesek biztosítani, hogy az, akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, az e törvényben meghatározott módon védekezhessék.
(3) A terhelt érdekében az eljárás bármely szakaszában védő járhat el. A terhelt az eljárás megindításától kezdve védőt választhat.
47. § Védő részvétele a büntetőeljárásban kötelező, ha
a) a bűncselekményre a törvény ötévi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést rendel;
Ebben az esetben nem a bűncselekménynek a vád szerinti minősítése, hanem a törvényszerű minősítés az irányadó. Azokban az esetekben, amikor a Btk. vagy a Be. a jogkövetkezményeket a törvényben meghatározott büntetéshez fűzi, ezen a Btk. Különös részben megállapított büntetési tételt kell érteni. (BK 97. számú állásfoglalás)
60. § (3) Az e törvény rendelkezéseivel ellentétesen lefolytatott bizonyítás eredménye bizonyítékként nem vehető figyelembe.
87. § (2) A terheltet a kihallgatásának megkezdésekor figyelmeztetni kell arra, hogy nem köteles vallomást tenni, a vallomás tételét a kihallgatás folyamán bármikor megtagadhatja, továbbá, hogy amit mond, az bizonyítékként felhasználható. A figyelmeztetést és a terhelt válaszát jegyzőkönyvbe kell foglalni. A figyelmeztetés elmaradása esetén a terhelt vallomása bizonyítási eszközként nem vehető figyelembe.
(3) Ha a terhelt a vallomás tételét megtagadja, figyelmeztetni kell arra, hogy ez az eljárás folytatását nem akadályozza, de a védekezésének erről a módjáról lemond.
100. § (1) Akinek az elővezetését elrendelték - szükség esetén kényszer alkalmazásával - a hatóság elé kell állítani.
Az elővezetés rövid ideig tartó kényszerintézkedés, amely már nem csak a terhelttel, hanem a tanúval szemben is alkalmazható és célja az adott személy hatóság előtti megjelenésének a biztosítása. Az eljárási törvény az idézéssel szembeni mulasztás következményei között említi lehetséges jogkövetkezményként az elővezetést. A távolmaradó személlyel szemben az alapos okkal történő előzetes kimentés elmaradása esetén is csak abban az esetben alkalmazható elővezetés, ha az idézés szabályszerű volt és az idézés tartalmazta a távolmaradás jogkövetkezményeire való kioktatást. A 113. § (2) bekezdése rendelkezik az írásbeli idézésről, annak tartalmáról. A 112. § (3) bekezdése módot ad az úgynevezett "rövid úton" való idézésre is, ilyenkor azonban a mulasztó személy elővezetésének, az elővezetés költségeinek megfizetésére való kötelezésnek nincs helye. (BH1997. 433.)
112. § (1) A hatóság - ha e törvény kivételt nem tesz - azt idézi, akinek jelenléte az eljárási cselekménynél kötelező, és azt értesíti, akinek a jelenléte nem kötelező, de a törvény lehetővé teszi.
(2) Az idézés és az értesítés rendszerint írásban vagy a hatóság előtti megjelenés alkalmával szóban történik. Az írásbeli idézésnek, illetőleg értesítésnek tartalmaznia kell, hogy a megidézettnek milyen minőségben, hol és mikor kell megjelennie, illetőleg az értesített milyen minőségben jelenhet meg, a távolmaradás következményeire való figyelmeztetést, valamint - a vádirat benyújtása után - az eljárás alapjául szolgáló bűncselekmény megjelölését.
(3) Szükség esetén az idézés vagy az értesítés rövid úton (pl. távbeszélő útján) is történhet.
132. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok alapján meghatározott személy alaposan gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével, a hatóság közli vele ennek lényegét, a vonatkozó jogszabályok megjelölésével.
(2) A gyanúsítás közlése után figyelmeztetni kell a gyanúsítottat arra, hogy védőt választhat, illetőleg védő kirendelését kérheti. Kötelező védelem esetén fel kell hívni a figyelmét arra is, hogy amennyiben három napon belül nem hatalmaz meg védőt, a hatóság rendeli ki.
(3) A gyanúsítás közlését, a gyanúsított figyelmeztetését és nyilatkozatát jegyzőkönyvbe kell foglalni.
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
•	1998. évi XCIII. törvény az APEH egyes feladatairól:
1. § (1) Az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal (a továbbiakban: Hivatal) a pénzügyminiszter irányítása alatt álló országos hatáskörű államigazgatási szerv. Feladata az adóztatás, törvényben meghatározott körben a bűnüldözés, valamint törvényben vagy a Kormány rendeletében meghatározott egyéb feladatok ellátása.
(3) A Hivatal az (1) bekezdésben meghatározott bűnüldözési feladatkörében a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (a továbbiakban: Be.) szabályai szerint, a Be. által hatáskörébe utalt bűncselekmények megelőzését, felderítését, valamint nyomozását végzi.
2. § (1) A Hivatal nyomozó hatósága a Bűnügyi Igazgatóság és területi nyomozó hivatalai.
6. § (1) A Hivatal bűnüldözési feladatai ellátása során az adónyomozó:
d) a Hivatal Bűnügyi Igazgatóságának, illetőleg területi nyomozó hivatalainak hatáskörébe tartozó bűncselekmény elkövetésén tetten ért, illetőleg annak elkövetésével alaposan gyanúsítható személyt a (2) bekezdésben foglaltak alkalmazásával feltartóztathatja, vagy előállíthatja,
17/A. § (1) Az e törvényben szabályozott adónyomozói intézkedések, illetve a kényszerítő eszközök alkalmazása miatti jogorvoslatra az államigazgatási eljárás szabályai az irányadók.
(2) A Hivatal Bűnügyi Igazgatósága, illetőleg területi nyomozó hivatala által lefolytatott államigazgatási eljáráshoz kapcsolódó adónyomozói intézkedés elleni panaszt az ügy érdemében hozott, vagy az eljárást megszüntető határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni.
17/B. § (1) Ha az adónyomozói intézkedést követően a 17/A. § (2) bekezdésében említett eljárás nem indul, a panaszt a sérelem bekövetkezésének napjától számított 8 napon belül az intézkedést foganatosító nyomozó hatóság vezetőjéhez kell benyújtani. Ha a panaszolt intézkedéssel kapcsolatban a 17/A. § (1) bekezdés szerinti eljárás indul, a panaszt soron kívül kell elbírálni.
(2) A nyomozó hatóság vezetője a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt. A határozat ellen a panaszos a közléstől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az első fokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja, vagy megsemmisíti.
A megállapított tényállás:
	A rendelkezésre álló iratok - elsősorban a Legfőbb Ügyészség 2002. április 2-án kelt, 3589-2000/7-I számú határozata - alapján az alábbi tényállás állapítható meg:
Az APEH Bűnügyi Igazgatóság Heves Megyei Nyomozó Hivatala (a továbbiakban: egri Nyomozó Hivatal) 2000. május 24-én délután - a folyamatban levő 77/2000. számú büntető ügyben gyanúsítottként kihallgatás céljából - rövid úton, este 8 órára megidézte a kaposvári lakos panaszost. A panaszos a megjelenéstől nem zárkózott el, de kérte, hogy inkább másnap reggelre halasszák a meghallgatását. Az egri Nyomozó Hivatal munkatársa megígérte a panaszosnak, hogy visszahívja az időpont egyeztetése céljából, de erre nem került sor.
Az egri Nyomozó Hivatal ugyanakkor - szükségesnek tartva a panaszos haladéktalan gyanúsítottként kihallgatását - felkérte az APEH Baranya Megyei Nyomozó Hivatalát (a továbbiakban: pécsi Nyomozó Hivatal), hogy a panaszost vigyék be a pécsi Nyomozó Hivatalba. A panaszost 20.45-kor szállították be a pécsi Nyomozó Hivatalba, ahol az egri adónyomozók érkezését követően, május 25-én 1.42-kor kezdték meg, és 3.19-kor fejezték be a gyanúsított kihallgatását. A panaszost - a kihallgatási jegyzőkönyv tanúsága szerint - csalás, adócsalás és magánokirat-hamisítás elkövetésével gyanúsították. A gyanúsított a vallomástételt megtagadta, és kijelentette, hogy védőt kíván meghatalmazni, de nem kérte az értesítését. Kérte viszont, hogy engedjék haza, mert édesanyját reggel kórházba kell szállítani; ezt követően az idézésre meg fog jelenni. 
Az egri adónyomozók azonban szükségesnek tartották a gyanúsított folytatólagos kihallgatását, valamint egy őrizetben levő, feltételezett bűntársával való szembesítését, ezért a panaszost - férjének értesítése után - átszállították az egri Nyomozó Hivatalba, ahol 8.10-kor megkezdték a folytatólagos gyanúsítotti kihallgatását. A panaszos ekkor ismételten kijelentette, hogy az ügyvédjével való konzultáció nélkül nem kíván vallomást tenni, majd később meggondolta magát, és több kérdésre is válaszolt. A jegyzőkönyvet 11.35-kor zárták le, a panaszos - ujjlenyomat és fényképfelvétel készítése, továbbá írásminta vétele után 13 órakor hagyta el az egri Nyomozó Hivatalt. A szembesítésre nem került sor, mert a fogvatartott "bűntársat" időközben szabadon engedték, erről azonban az intézkedő nyomozóknak nem volt tudomásuk.
A vizsgálat megállapításai:
	A gyanúsított és védője 2000. június 1-én panaszt tett a gyanúsítás, ill. az egri Nyomozó Hivatal eljárása ellen. Az Egri Városi Ügyészség 2000. június 21-én kelt határozatában megállapította, hogy a panaszos alaposan gyanúsítható a terhére rótt bűncselekmény elkövetésével, ezért az erre vonatkozó panaszt elutasította. Megállapították továbbá, hogy a panaszos előállítása a pécsi Nyomozó Hivatalba az 1998. évi XCIII. törvény 6. § (1) d, pontja alapján jogszerű volt, és a maximum 6 órás időtartamot sem haladta túl, ugyanakkor az egri Nyomozó Hivatalba történő előállítása már szükségtelen és túlhaladott volt. A gyanúsítottat - kérésének megfelelően - haza kellett volna engedni, és 25-én reggelre megidézni. Azt is megállapították, hogy az adócsalás 5 évi szabadságvesztést meghaladó büntetési tételénél fogva a védelem kötelező, ennek ellenére a gyanúsított erre való figyelmeztetése elmaradt. A gyanúsított kihallgatása során a vallomástételt több ízben is a védőjével való előzetes konzultációhoz kötötte, ezért vallomásának jegyzőkönyvi felvétele szabálytalan volt, és az - a Be. 60. § (3) alapján - bizonyítékként nem vehető figyelembe.
	Az egri Nyomozó Hivatal vezetője az ügyészségi határozat ellen 2000. június 29-én "felülvizsgálati panaszt" nyújtott be. Álláspontja szerint - melyet megkeresésemre írt, 2002. február 28-i válaszlevelében az APEH bűnügyi igazgatója is megerősített - a panaszost a pécsi adónyomozók az egri nyomozó Hivatal felkérésére személyesen, rövid úton idézték, és beleegyezésével Pécsre szállították. Szembesítése érdekében előállították az egri Nyomozó Hivatalba, mely intézkedés 3.10-től 8.10-ig tartott, vagyis nem haladta meg a maximum 6 órát. A gyanúsítotti kihallgatás, mint nyomozati cselekmény nem kényszerintézkedés, így ennek időtartama az előállítás idejébe nem számítható be. Kifejtette továbbá, hogy a gyanúsítás során közölt adócsalás minősítése téves volt, a bűncselekmény büntetési tétele valójában 1-5 évig terjedő szabadságvesztés, ennél fogva a védelem nem volt kötelező.  A gyanúsított, pedig végül önként tett vallomást, ezért azt bizonyítékként figyelembe lehet venni.
	A Heves Megyei Főügyészség 2000. július 6-án kelt határozatában helyt adott az "ügyészségről szóló törvény felhatalmazásán alapuló" panasznak, és megváltoztatta az első fokú határozatot, teljes mértékben elfogadva a Nyomozó Hivatal vezetőjének az érvelését. A gyanúsított és védője 2000. július 18-án panaszt tettek a másodfokú határozat ellen a Legfőbb Ügyészségen. A Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztálya 2000. november 3-án kelt határozatában megállapította, hogy a gyanúsítotti kihallgatás a vallomástétel megtagadásának jogát sértette. A panaszosnak a pécsi Nyomozó Hivatalba való beszállítását nem minősítették előállításnak. Az egri Nyomozó Hivatalba való előállítás elleni panaszt, pedig az 1998. évi XCIII. törvény 17/B. § alapján az érintett hivatal vezetőjéhez tették át. Végül a főügyészség határozatát nem a Nyomozó Hivatal panasza alapján, hanem hivatalból meghozottnak tekintették. 
	A sérelmezett ügyészségi határozatokat - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló, a 2001. évi XC. törvénnyel módosított 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 29. § (2) f, pontja értelmében - megküldtem a Legfőbb Ügyészségnek. A Nyomozás Felügyeleti Főosztály 2002. április 5-én kelt, NF. 3589/2000/7-I. sz. határozata szerint a gyanúsítottnak és meghatalmazott védőjének az ismételt panasza alapos, ezért az Egri Ügyészség határozatát részben helyben hagyták, részben megváltoztatták, és megállapították, hogy a panaszost "a nyomozó hatóság törvénysértően elővezette, megsértette a kötelező védelemre vonatkozó törvényi előírást és a gyanúsítottnak a vallomás megtagadására vonatkozó jogát." Egyidejűleg hatályon kívül helyezték a Heves Megyei Főügyészség és a Legfőbb Ügyészség által az ügyben hozott korábbi határozatokat
Megállapították ugyanis, hogy a panaszos idézésekor már a büntetőeljárás (ti. a nyomozás) folyamatban volt, az 1998. évi XCIII. törvény 1. § (3) viszont kimondja, hogy az APEH a hatáskörébe utalt bűncselekmények esetén a Be. szabályai szerint jár el. Ebből, pedig az következik, hogy az adónyomozó a hivatal hatáskörébe tartozó bűncselekmények elkövetésével alaposan gyanúsítható személyt - az 1998. évi CXIII. törvény 6. § d, alapján - államigazgatási jogkörben csupán a büntetőeljárás megindításáig állíthatja elő, ezt követően viszont a Be. szabályai az irányadóak.
A Be. 112. § (2)-(3) értelmében az idézés rendszerint írásban vagy a hatóság előtti megjelenés alkalmával szóban történik; kivételesen rövid úton (pl. telefonon) is történhet. A Be. 113. § (1) a, pontja alapján a terheltnek a Be. 100. § (1) bekezdésében személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedésként szabályozott elővezetése akkor rendelhető el, ha a 112. § (2) szerinti, szabályszerű - azaz írásbeli vagy a hatóság előtti megjelenésekor szóban közölt - idézés ellenére nem jelenik meg, és távolmaradását előzetesen nem menti ki. Az elővezetést határozatban kell elrendelni. A panaszossal szemben az elővezetés azért nem volt alkalmazható, mert nem szabályszerűen idézték meg. A szóbeli idézésről semmilyen feljegyzés nem készült.
A Be. 47. § a, pontja értelmében - a gyanúsítás alapját képező adócsalás büntetési tételénél fogva - a védelem kötelező, melyre a hatóságnak figyelmeztetnie kellett volna a gyanúsítottat. A nyomozó hatóság így megszegte a kötelező védelem szabályaira vonatkozó kioktatási kötelezettségét. A gyanúsított folytatólagos kihallgatásával - ami nem felelt meg a Be. 87. § (3) bekezdésének - megsértették továbbá a vallomástétel megtagadásához és a védekezéshez való jogát is. Az Egri Városi Ügyészség helyesen állapította meg, hogy ez a vallomás bizonyítékként nem vehető figyelembe.
A Nyomozó Hivatalnak a büntetőügyben hozott ügyészségi határozat ellen nincs panaszjoga, ezért a Heves Megyei Főügyészségnek a "panaszt" tartalmi és formai okokból is el kellett volna utasítania.

	Mindezekre tekintettel vizsgálatom során - a rendelkezésre álló iratok alapján - megállapítottam, hogy az APEH Baranya, illetve Heves Megyei Nyomozó Hivatalának eljárása visszásságot okozott a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével, valamint a személyes szabadsághoz való joggal összefüggésben; a Heves Megyei Nyomozó Hivatal eljárása, pedig sértette a panaszosnak a védelemhez való alkotmányos jogát is.
A büntetőeljárás egyik alapelve kimondja, hogy a hatóságoknak tiszteletben kell tartaniuk a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat, továbbá biztosítaniuk kell az e jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét. A Be.-nek egy másik alapelve szerint, pedig a terheltet megilleti a védelem joga, melynek érvényesülését a hatóságok - a törvény keretei között - kötelesek biztosítani. A kötelező védelem vonatkozásában a bűncselekmény későbbi átminősítése nyilvánvalóan nem hat ki visszamenőleg a gyanúsítotti kihallgatás időpontjában fennálló helyzetre.
Mindezekre figyelemmel az Obtv. 20. § (1) alapján - a hasonló jogsértések elkerülése végett - ajánlom az APEH bűnügyi igazgatójának, hogy hívja fel a nyomozó hivatalok személyi állományának a figyelmét arra, hogy eljárásuk során megfelelően alkalmazzák a büntetőeljárás vonatkozó szabályait; valamint tegye rendszeres oktatás tárgyává ezeket a szabályokat.
	Jelzem továbbá, hogy az Alkotmány 55. § (3) bekezdése alapján "az, aki törvénytelen letartóztatás vagy fogva tartás áldozata volt, kártérítésre jogosult." A törvénytelen fogva tartásért a sérelmet szenvedett fél - a büntetőeljárásról szóló törvényben foglalt kártalanításhoz való jogától függetlenül - a Ptk. államigazgatási jogkörben okozott kárért való kártérítési felelősségre vonatkozó rendelkezésére figyelemmel is érvényesítheti kárigényét.
Budapest, 2002. október 30.
Takács Albert