Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
JELENTÉSE
									Ügyszám:OBH 3649/2000.
									Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos  azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalban a szigorúan titkossá minősített, ún. "megfigyelési" ügyben tanúként kihallgatták és az ügy minősítése miatt nem volt lehetősége arra, hogy a tanúvallomásában elhangzottakról szabadon beszélhessen. Emiatt tett panaszát az ügyészség nem bírálta el. Sérelmezte azt is, hogy kihallgatása hat órán keresztül, szünet nélkül tartott. A panasz alapján  az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendelt el.

Érintett alkotmányos jog: 
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.). 
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.)
A szabad véleménynyilvánításhoz való jog (Alk. 61. § (1) bek.).
 
Alkalmazott jogszabályok:
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
8. § (1) A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.
(2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.
 61. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze.

32/2000. (IV. 14.) OGY határozat a politikusokról és más közéleti személyiségekről, valamint azok családtagjairól az előző parlamenti ciklusban folytatott törvénytelen és titkos adatgyűjtés vizsgálatáról
A politikusokról és más közéleti személyiségekről, valamint azok családtagjairól az előző parlamenti ciklusban folytatott törvénytelen és titkos adatgyűjtés vizsgálatára létrehozott vizsgáló bizottság "Jelentés"-ét az Országgyűlés tudomásul veszi. A "Jelentés" alapján az Országgyűlés:
1. felkéri a Magyar Köztársaság legfőbb ügyészét, hogy vizsgálja meg, valósult-e meg bűncselekmény, és tegyen intézkedést a bizottság által megállapított tényállás, a lefolytatott eljárás és az előállott bizonyítékok alapján;

1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
(3) A hatóságok tartoznak az eljárás résztvevőit jogaikról tájékoztatni és kötelességeikre figyelmeztetni.
58/A. § A büntetőeljárás során a terhelt, a védő, a törvényes képviselő, a sértett, a magánvádló, a magánfél, az egyéb érdekelt, a sértett, a magánfél és az egyéb érdekelt képviselője jogosult megismerni azt az államtitkot és szolgálati titkot, amit olyan irat tartalmaz, amelyet e törvény szerint megtekinthet.
62. § (1) Tanúként az hallgatható ki, akinek a bizonyítandó tényről tudomása van.
(2) A tanúként megidézett személy köteles kihallgatása végett megjelenni és - ha e törvény kivételt nem tesz - vallomást tenni. A tanúnak igénye van - külön jogszabályban megállapított mértékben - a megjelenésével felmerült költségek megtérítésére. Erre a tanút kihallgatásának befejezésekor figyelmeztetni kell.
66. § (1) A tanúvallomást megtagadhatja
b) az, aki magát vagy hozzátartozóját bűncselekmény elkövetésével vádolná, az ezzel kapcsolatos kérdésben;
c) aki foglalkozásánál vagy közmegbízatásánál fogva titoktartásra köteles, ha a tanúvallomással titoktartási kötelezettségét sértené meg, kivéve, ha ez alól felmentették.
(2) A tanút mentességére kihallgatása előtt, illetőleg mihelyt a mentesség ismertté vált, figyelmeztetni kell. Ennek megtörténtét, valamint a tanúnak a figyelmeztetésre adott válaszát jegyzőkönyvbe kell venni. A tanúvallomás megtagadásának jogosságáról a hatóság dönt.
81. § (3) Ha a tanú vagy a szakértő mentességére hivatkozva tagadja meg a vallomástételt, illetőleg a véleményadást, az ennek helyt nem adó határozat elleni jogorvoslatnak halasztó hatálya van.

1995. évi LXV. törvény az államtitokról és a szolgálati titokról
3. § (1) Államtitok az az adat, amely e törvény mellékletében (a továbbiakban: államtitokkör) meghatározott adatfajta körébe tartozik, és a minősítési eljárás alapján a minősítő kétséget kizáróan megállapította, hogy az érvényességi idő lejárta előtti nyilvánosságra hozatala, jogosulatlan megszerzése vagy felhasználása, illetéktelen személy tudomására hozása, továbbá az arra jogosult részére hozzáférhetetlenné tétele sérti vagy veszélyezteti a Magyar Köztársaság honvédelmi, nemzetbiztonsági, bűnüldözési vagy bűnmegelőzési, központi pénzügyi vagy devizapolitikai, külügyi vagy nemzetközi kapcsolataival összefüggő, valamint igazságszolgáltatási, továbbá a Kormány és az ügyrendje alapján létrehozott testület zavartalan működéséhez fűződő érdekeit.
14. § A minősített adatot tartalmazó irat egyéb adatainak, illetve önállóan kezelhető iratrészeinek megismerése nem korlátozható, amennyiben az ilyen adatok, illetve iratrészek a minősített adattól a minősített adat felismerésének veszélye nélkül, arányos munkaráfordítással technikailag elkülöníthetők.
 Melléklet az 1995. évi LXV. törvényhez
ÁLLAMTITOKKÖRI JEGYZÉK
Legfőbb Ügyészség
26. Az ügyészség büntetőjogi tevékenysége körében államtitokkörbe tartoznak:
a) A Be. 127. §-ának (3) bekezdése és 139. §-ának (3) bekezdése szerinti eljárásban az együttműködő gyanúsítottra vonatkozó adatok.
b) Az ügyészségi nyomozás során végzett titkos információgyűjtés tekintetében:
ba) az információgyűjtés eszközeinek, az erők és módszerek alkalmazásának eljárási szabályai.
bb) A konkrét személyre, ügyre vonatkozó titkos információgyűjtő tevékenység során keletkezett és ehhez kapcsolódó minden konkrét adat a büntetőeljárásban történő felhasználásig, valamint azok nyilvántartása, tekintet nélkül az adathordozóra, fajtájára.
bc) Az ügyészséggel együttműködő személy és a fedett nyomozó kiléte, valamint a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 64. § (8) bekezdése alapján az ott megjelölt nyilvántartásokban fedőadatok elhelyezésének ténye és az elhelyezésre vonatkozó rendelkezést tartalmazó okirat vagy más adathordozó.
bd) A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 64. § (1) bekezdés c) pontja, valamint a 68/B. §-a alapján létrehozott fedőintézmények jellegével összefüggő, valamint a pénzügyi eszközeik forrását tartalmazó adatok.
27. Az ügyészi szervezetben államtitokkörbe tartoznak:
a) az ügyész hivatali tevékenysége során a külső szerv államtitkot is tartalmazó iratainak vizsgálatából származó adatok,
b) az ügykörében eljáró ügyész - államtitkot tartalmazó iratokba történő - betekintési jogosultságából származó adatok,
c) az ügyész bíróság előtti tevékenysége során keletkezett - államtitkot tartalmazó - iratokból származó adatok,
d) az államtitkot képező adatokra vonatkozó vagy ilyen adatok felhasználásával készült szakértői vizsgálatok vélemények, elemzések,
e) az államtitkot érintő jogszabályokkal kapcsolatos javaslatok vagy más, hivatalból tett kezdeményezések, más szervektől és állampolgároktól érkező - államtitkot is tartalmazó - beadványok,
f) azok az összefoglaló jelentések, amelyek államtitoknak minősített statisztikai vagy egyéb adatokat tartalmaznak,
g) az ügyészség fegyelmi ügyeinek olyan iratai, amelyek államtitok megsértésével kapcsolatosak, és államtitkot tartalmaznak,
h) államtitkot tartalmazó számítástechnikai adathordozók, valamint ezek feldolgozását szolgáló informatikai rendszerek, programok és dokumentációk,
 i) az Alkotmányban szabályozott minősített időszakra vonatkozó és államtitkot tartalmazó jogszabálytervezetek és ezzel kapcsolatos iratok,
j) a védelmi felkészítés és országmozgósítás Legfőbb Ügyészség által elkészített, az ügyészségre vonatkozó belső normái.

2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás a nyomozás törvényessége feletti felügyeletről és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról
46. § (3) Az újabb panasz elbírálására jogosult ügyész annak megalapozottsága esetén alakszerű határozatot hoz. Ellenkező esetben a panaszost arról értesíti, hogy a sérelmezett határozat, intézkedés megváltoztatására nincs törvényes alap. Értesítésében a panaszost tájékoztatja, hogy esetleges további panaszával az ügyészség csak akkor foglalkozik, ha abban a hatóság által az addigi eljárás során nem ismert, lényeges új tényeket vagy körülményeket tud felhozni.
(4) Az ügyész az (1) bekezdés szerinti újabb panasz elbírálását követően tett további panasz elbírálását, annak a felettes ügyészhez történő felterjesztését és a panaszos értesítését mellőzheti, kivéve, ha a felettes ügyésztől más utasítást kap, illetve a panasz a (3) bekezdés szerinti tényeket vagy körülményeket tartalmazza.

1998. évi IV. törvény a vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi,
valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról
18. § (1) A magánnyomozót foglalkozási (hivatásbeli) titoktartási kötelezettség terheli minden olyan tényt, adatot illetően, amelyről a megbízás teljesítése során szerzett tudomást.
(2) Törvény, valamint - saját adatait érintően - a megbízó a titoktartási kötelezettség alól felmentést adhat.
(3) A magánnyomozó a harmadik személyről gyűjtött személyes adatokról csak a megbízót tájékoztathatja, kivéve, ha - figyelemmel az (1) bekezdésben foglaltakra - a megbízás alapjául szolgáló üggyel összefüggésben levő bírósági vagy más hatósági eljárásban tanúként hallgatják ki.
(4) A magánnyomozót terhelő titoktartási kötelezettség teljesítése nem sértheti a hatóságok eljárása akadályozásának tilalmára vonatkozó rendelkezést.

Megállapított tényállás:
	A panaszbeadvány és a fővárosi főügyész tájékoztatása alapján a következőket állapítottam meg:
	A Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal a Tük.Nyom. 0015019/1999. számon hivatali visszaélés és más bűncselekmények miatt nyomozást rendelt el az ún. "megfigyelési" ügyben. Az ügyet szigorúan titkosnak minősítették, az eljárás a titkos ügykezelés szabályai szerint folyt. A fővárosi főügyész tájékoztatása szerint a nyomozás iratai szigorúan titkos minősítésének indokoltságát és szükségességét a Legfőbb Ügyészség állapította meg.
	Az ügyben elrendelt pótnyomozás során, 2000. július 12-én tanúként kihallgatták a panaszost, dr.F.L. magánnyomozót. A kihallgatás 09.55 órakor kezdődött és 16.25 órakor fejeződött be. A kihallgatás kezdetén az eljáró ügyész figyelmeztette a panaszost a hamis tanúzás és a hamis vád törvényes következményeire, valamint arra, hogy a nyomozás a TÜK szabályok szerint folyik, az elhangzottak államtitkot képeznek. A panaszos szerint a tanúkihallgatás kezdetén az eljáró ügyész többször kijelentette, hogy a mentességre való figyelmeztetés szükségtelen, így ez nem is került jegyzőkönyvbe.
	A kihallgatás során az ügyész kérdései nem csak az ügyben gyanúsított személy tevékenységének tisztázására, hanem nagyrészt arra is irányultak, hogy a tanúnak milyen szerepe volt az ügyben. 
	A panaszos sérelmezte, hogy a nyomozó hatóság a vallomástételi kötelezettségét arra használta fel, hogy a legfőbb ügyész a büntető eljárásjog eszközeivel eleget tegyen az Országgyűlés 32/2000. (IV. 14.) OGY határozatának, ugyanakkor az ügy minősítésére tekintettel, megakadályozták, hogy az általa elmondott köztudomású információkról szabadon beszélhessen.
	A panaszos a tanúkihallgatás befejezésekor panasszal élt a kihallgatás során elhangzott kérdésekkel és összefüggésekkel kapcsolatban. Panasza elbírálására az állampolgári jogok országgyűlési biztosához intézett beadványának keltéig nem került sor.

A vizsgálat megállapításai:	
	1. A fővárosi főügyész a megkeresésünkre adott válaszában arról tájékoztatott, hogy a panaszos kihallgatása valóban hat órán keresztül tartott, de ezzel kapcsolatban a panaszos nem tett kifogást. Nem kérte a kihallgatás megszakítását sem étkezés, sem pihenés céljára. Ilyen kérelem esetén az ügyész a kihallgatást megszakította volna, hiszen az számára is megterhelő volt. A kihallgatásról hangfelvétel és jegyzőkönyv készült. 
	A Be. a kihallgatás szabályai körében nem rendelkezik a kihallgatás időtartamáról, azonban az általánosan alkalmazott gyakorlat szerint a tanú kihallgatását lehetőleg úgy kell foganatosítani, hogy újabb kihallgatása ne váljon szükségessé. A panasszal kapcsolatban a főügyész tájékoztatását elfogadtam. A kihallgatás időtartamával kapcsolatban csak abban az esetben merülhetne fel alkotmányos jogok sérelmének veszélye, ha a panaszos kérte volna a kihallgatás megszakítását, és ezt a nyomozó hatóság elutasította volna. 
	2. A mentességre való figyelmeztetés elmaradásával kapcsolatban a főügyész arról tájékoztatott, hogy a panaszost a Be. 66. § (1) bekezdés a) pontja alapján - hozzátartozói jogon - nem illette meg mentesség, a b) pont szerinti mentességre okot adó tény, vagy körülmény pedig nem merült fel, sem kihallgatását megelőzően, sem annak során. A mentességre figyelmeztetés sérelmezett elmaradása a főügyész szerint a tanú jogait nem sértette, az ügyész nem követett el mulasztást. 
	A Be. 63. § (2) bekezdés szerint a kihallgatást megelőzően tisztázni kell, hogy a tanú vallomástételének nincs-e a 65-66. §-ban írt akadálya. A 66. § (2) bekezdése előírja, hogy kihallgatása előtt figyelmeztetni kell mentességi jogára is és ennek megtörténtét, valamint az ezzel kapcsolatos kioktatást jegyzőkönyvben kell rögzíteni. A Be. mindezeket kötelező eljárásjogi szabályként tartalmazza. A tanú a figyelmeztetés és kioktatás után a kérdések elhangzását követően döntheti el, hogy válaszol, vagy sem. Amennyiben a kihallgatás folyamán merül fel ennek lehetősége, a kérdés feltevése, vagy elhangzása után ismételten ki kell oktatni a tanút a válaszolás következmények nélküli megtagadásának jogára, illetve lehetőségére. A tanú önállóan dönt abban a kérdésben, hogy élni kíván-e mentességi jogával, vagyis megtagadja a vallomást, illetve bizonyos kérdésekre a válaszadást, viszont a döntés jogosságáról és megalapozottságáról a hatóság dönt, ugyanis előfordulhat, hogy a tanú nem megfelelően értelmezi saját perjogi helyzetét. 
	Az adott ügyben - ahol a panaszos szerint a kérdések nagy része az ő magánnyomozói megbízására, tevékenységére, az ezzel összefüggő anyagi ellenszolgáltatásra, az általa készített hangfelvételre irányult, és komolyan számolhatott felelősségének valamilyen szintű megállapításával - a mentességre történő előzetes figyelmeztetés és kioktatás különösen fontos lett volna. Az eljáró ügyész - azzal, hogy a Be. kötelező előírása ellenére elmulasztotta a tanú figyelmeztetését - megsértette az eljárási szabályokat. A panaszos alkotmányos jogainak - elsősorban a tisztességes eljáráshoz való jognak - a sérelmét vagy veszélyeztetését a fentiek ellenére azért nem állapítottam meg, mert a panaszos foglalkozásánál fogva tájékozott volt eljárási jogai és lehetőségei érvényesítéséről. 
	3. A panaszosnak a kihallgatás befejezése után tett panaszát - amelyben az elhangzott kérdésekre és összefüggésekre vonatkozó kifogásait fogalmazta meg - a nyomozó hatóság nem bírálta el. A fővárosi főügyész tájékoztatása szerint a Be. 148. § (2) bekezdése értelmében a bizonyítás körébe tartozó nyomozati cselekmény elrendelése miatt nincs helye panasznak, az e fogalmi körbe sorolható panasz elbírálására így nincs szükség.
	A Be. 148. § (2) bekezdése a panaszjog tárgyi, személyi körét korlátozza. Olyan technikai-ügyviteli kérdések eldöntése miatt zárja ki a jogorvoslatot a törvény, amely az ügy érdemi megítélésére nem hat ki és csupán az eljárás szükségtelen elhúzódásához vezetne. Dr. F.L. panasza nem ilyen jellegű volt, hanem a tanúkihallgatása tartalmi részére vonatkozott. Mindettől függetlenül, a 2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás csak abban az esetben engedi meg a panasz elbírálásának mellőzését és válasz nélkül hagyását, ha megismételt és új, még el nem bírált tényeket körülményeket nem tartalmazó panaszról van szó. A Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló 1972. évi V. törvény 25. § (2) bekezdése szerint a panasz (kérelem) elbírálása mellőzhető, ha azt nem jogosult terjesztette elő, illetőleg az ügyész a törvényben biztosított jogorvoslati kérelmet már elbírálta, vagy ha a panaszt a sérelmezett határozat közlésétől számított egy éven túl nyújtották be, és a késedelmet alapos indokkal nem igazolták. Erről a panaszost (kérelmezőt) értesíteni kell. 
	A fentiek alapján a panasz elbírálásának elmulasztása sértette a panaszos jogorvoslati jogát és a jogállamisággal összefüggésben a tisztességes eljáráshoz fűződő jogát is.
	4. Az ügy szigorúan titkossá minősítésével és a tanú ezzel összefüggő titoktartási kötelezettségével kapcsolatban a következőket állapítottam meg:	
	Az államnak, a kormányzatnak, a nemzetbiztonságért felelős szervezeteknek és a közigazgatásnak alkotmányos jogállamban és demokratikus társadalomban is vannak titkai, vannak olyan adatok és tények, amelyek nyilvánosságra hozatala hátrányosan érinti, befolyásolja vagy veszélyezteti az állam külső vagy belső biztonságát, avagy szervezeteinek biztonságos működését. Az Alkotmánybíróság az állam fontos és alkotmányos érdekének ismeri el államtitok és a szolgálati titok védelmét; korábban több döntésében is foglalkozott azzal, hogy e védelem az alkotmányos alapjogok korlátozását is szükségessé teheti [v.ö.: 25/1991. (V. 18.) AB határozat, ABH 1991, 414.; 32/1992. (V. 9.) AB határozat, ABH 1992, 182.; 34/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 177.; 60/1994. (XII. 26.) AB határozat, ABH 1994, 342.; 6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91.].
	Az állam a fenti érdekeinek érvényesítéséhez megfelelő eszközrendszerrel rendelkezik. Öt titkosszolgálati szervezet mellett a rendőrség, a határőrség, a vám- és pénzügyőrség, az APEH Bűnügyi Igazgatósága, és a 2001. évi XXXI. törvény hatálybalépését követően az ügyészség is folytathat titkos információgyűjtést. A titkos információgyűjtés útján beszerzett adatok a büntetőeljárásban is felhasználhatók, a megfelelő biztonsági intézkedések betartásával.
	A Be. ugyanakkor nem ismeri a titkosan folytatott nyomozást, noha a büntetőeljárás módosításáról szóló 1998. évi LXXXVIII. sz. törvény az eljárások eredményessége érdekében több olyan szabályt léptetett hatályba - pl. a védett tanúval, a fedett nyomozók működésével kapcsolatban -, amelyekkel összefüggésben figyelembe kell venni az állam és szolgálati titok védelmét is. 
	Az államtitokról és a szolgálati titokról szóló 1995. évi LXV. törvény részletesen szabályozza az ügyészség büntetőjogi tevékenysége körében államtitokkörbe tartozó adatokat. Nincs okom kétségbevonni, hogy a legfőbb ügyész a hatályos államtitokköri jegyzék alapján, konkrét mérlegelést követően minősítette államtitokká a vizsgált ügyben meglévő vagy beszerzett adatokat. A titkosítás azonban csak a törvényben meghatározott adatokra és nem a teljes ügyre vonatkozhat. A nyomozás egészének titkosítása sérti az államtitokról és a szolgálati titokról szóló 1995. évi LXV. törvény előírásait, megnehezíti - különösen a védekezéshez való jog tekintetében - az eljárási garanciák érvényesülését, ezáltal veszélyezteti a jogállamiság lényegi elemének tekintett jogbiztonságot is. A titoktartalmat nélkülöző információk államtitokká, szolgálati titokká minősítése sérti mindazokat, akiket a hatóságok az állampolgári alapjogaikban ily módon korlátoznak. 	
	A panaszos által tett tanúvallomás államtitokká nyilvánítása csak abban az esetben felelt meg a törvény előírásainak, ha korábban államtitoknak minősülő adatok jutottak a tudomására és ezekről tett vallomást. Amennyiben ilyen adatokról nem tudott és a kihallgatása során feltett kérdések sem tartalmaztak államtitoknak minősülő információkat, akkor a titoktartásra kötelezés jogszerűtlen volt és sértette a panaszos alkotmányos jogát a szabad véleménynyilvánításhoz.

	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a legfőbb ügyésznek, hogy tegye meg a vizsgálat során feltárt, alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslásához szükséges intézkedéseket,
	Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéseiről az Obtv. hivatkozott rendelkezése alapján adjon tájékoztatást.
	
Budapest, 2001. november

								 Takács Albert