OBH 3343/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos házaspár beadványa szerint a férj ellen - aki a rendőrség hivatásos állományú tagja - a BAZ Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal megalapozatlanul rendelt el büntetőeljárást, és megalapozatlanul helyezték előzetes letartóztatásba. Sérelmezték azt is, hogy a férj munkahelyén a nyomozó hivatal alkalmazottjai 1999. augusztus 26-án a vonatkozó szabályok mellőzésével kutatták át szolgálati gépkocsiját és vették ki abból személyi kalkulátorát, valamint noteszét. 
	A panaszosok szerint a férj őrizetbe vételének kezdő időpontját törvénytelenül -  előállítása időtartamát figyelmen kívül hagyva - számították ki, és annak ellenére, hogy előzetes letartóztatásban volt, a nyomozást vontatottan végezték. Elfogadhatatlannak ítélték meg azt is, hogy az őrizetbe vétel indoka és kezdő időpontja, valamint személyi kalkulátora és notesza elvétele miatt benyújtott panaszt az ügyészség több hónap eltelte után bírálta el.
	A panasz arra is utalt, hogy a férj ártatlanságát bizonyító tanúk vallomásait az eljáró ügyész nem a valóságnak megfelelően foglalta jegyzőkönyvbe, és nem engedélyezte, hogy a folytatólagos gyanúsítotti kihallgatásról felvett jegyzőkönyv a férj vallomását szó szerint tartalmazza.
	Sérelmezték a panaszosok továbbá, hogy a férj szolgálati viszonyának felfüggesztéséről szóló határozatot a BAZ Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal a sajtóban nyilvánosságra hozta, a bv. intézetben pedig a szabadságvesztésüket töltő elitéltek közé helyezték el, nem vették figyelembe rendőri mivoltát, ami miatt különféle megaláztatás érte.
	Végül kiegészítő beadványukban kérték annak felülvizsgálatát, hogy az eljárás nyomozás elrendelése előtti, majd az azt követő szakaszában - tekintettel például arra, hogy szerintük megváltoztatták a férj mobiltelefonja hívási listáját - nem sérült-e a férj információs önrendelkezéshez, személyes adatok és magántitok védelméhez való joga.
	A panasz alapján felmerült a jogbiztonsághoz, a tisztességes eljáráshoz, a jóhírnévhez, a személyes szabadsághoz, a jogorvoslathoz és a lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének gyanúja. Ezért a korábban hivatalban volt országgyűlési biztos vizsgálatot rendelt el. Annak során vizsgálatra kérte a legfőbb ügyészt és a bv. országos parancsnokát.

Érintett alkotmányos jogok
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).
•	A jóhírnévhez való jog (Alk. 59. § /1/ bek.).
•	A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).
•	A személyes szabadsághoz való jog (Alk. 55. § /1/ bek.).
•	A lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § /1/ bek.)

A vizsgálat megállapításai
1.	A legfőbb ügyész helyettesének tájékoztatója szerint a BAZ. Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal - a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálatának fényképfelvételeket is tartalmazó feljelentése alapján - Ny. 275/1999. számon, 1999. augusztus 9-én rendelt el nyomozást az Encsi Rendőrkapitányság állományában szolgálatot teljesítő panaszos ellen kényszerítés bűntette elkövetésének alapos gyanúja miatt. Tanú kihallgatásokat követően - további inkriminált fényképfelvételek felkutatása érdekében - a nyomozó hatóság 1999. augusztus 26-án házkutatást rendelt el a panaszos lakásában, szolgálati helyén és szolgálati gépkocsijában. A házkutatás során a szolgálati hely épületében egy olyan erkölcsi bizonyítványt találtak és foglaltak le, melyet a panaszos az adatszolgáltatás célhozkötöttségének figyelmen kívül hagyásával kért meg anélkül, hogy azt bármilyen bűnüldözési érdek indokolta volna. A helyettes legfőbb ügyész megítélése szerint a nyomozó hatóság - figyelemmel a tanúk vallomására és a feljelentéshez csatolt tárgyi bizonyítási eszközökre, valamint a házkutatás eredményére - megalapozottan rendelt el nyomozást a panaszos ellen és fennálltak gyanúsítottá nyilvánításának, valamint őrizetbevételének feltételei is. Az eljárás törvényességét - a legfőbb ügyész helyettese - azzal is indokolta, hogy a nyomozás során a gyanúsított bűnösségére vonatkozó újabb bizonyítékokat tártak fel, és a nyomozás befejezését követően az eljárásra kijelölt Kazincbarcikai Városi Ügyészség B.684/2000. számon kényszerítés büntette és más bűncselekmény miatt vádindítványt nyújtott be az Encsi Városi Bíróságra.
	Megállapította a legfőbb ügyész helyettese azt is, hogy a panaszos jogorvoslattal élt gyanúsítotti kihallgatása, őrizetbevétele, a házkutatás és a házkutatás lefolytatásának módja ellen. A BAZ Megyei Főügyészség az 1999. szeptember 10-én kelt, B. 3496/1999/2/I. számú határozatában a panaszokat elutasította.
	A legfőbb ügyész helyettesi tájékoztató tartalmazta továbbá, hogy a BAZ Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal munkatársai a rendőrőrsön 1999. augusztus 26-án tartott házkutatást követően az őrs dolgozói és a panaszos között elhangzott beszélgetés során tudomást szereztek arról, hogy a panaszos táskája a szolgálati autóban van. Mivel alapos volt a gyanú arra, hogy a táska, illetve annak tartalma az eljárás alapját képező bűncselekménnyel összefüggő adatokat tartalmazhat, a táskát - a panaszos és a hatósági tanúk jelenlétében - átkutatták. A táskában managerkalkulátort és noteszt találtak, amit átadtak a panaszosnak azzal a felszólítással, hogy tartsa magánál, mert az azokban tárolt információkat az ügyészség épületében, az ő jelenlétében majd megvizsgálják. A legfőbb ügyész helyettese kifejtette, hogy a táska átvizsgálása nem volt a panaszos által kifogásolt házkutatás része, ugyanis a két kényszerintézkedés térben és időben is elkülönült egymástól. Ennek megfelelően a sérelmezett eljárási cselekmény a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (Be.) 104. §-ában szabályozott motozásnak minősült, és nem volt törvénysértő. A hivatkozott jogszabályhely (1) bekezdése ugyanis kimondja, hogy "Tárgyi bizonyítási eszköz megtalálása érdekében a hatóság intézkedésére meg lehet motozni azt, akiről alaposan feltehető, hogy ilyen tárgyat tart magánál." Rámutatott viszont a helyettes legfőbb ügyész arra is, hogy a nyomozó hatóság a motozás foganatosítására előírt szabályokat nem alkalmazta maradéktalanul. Az önállóan foganatosított kényszerintézkedésről ugyanis - tekintettel a Be. 105. § (2) bekezdésére, ami így szól: "A jegyzőkönyvben fel kell tüntetni, hogy a tárgyi bizonyítási eszközt hol és milyen körülmények között találták meg." - jegyzőkönyvet kellett volna készíteni és a Be. 148. § (1) bekezdése szerint - ami úgy rendelkezik, hogy "Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet." - a panaszost ki kellett volna oktatni jogorvoslati jogosultságára. Ezeket a nyomozó hatóság eljáró tagjai elmulasztották.
	A legfőbb ügyész helyettese szerint az ügyészségi nyomozó hivatal a panaszost nem állította elő, nem is állíthatta, mert ez a nyomozó hatóság ilyen jogkörrel nem rendelkezik. Ez abból adódik, hogy az ügyészségi nyomozó hivatalok a Be. alapján járnak el, a szóban forgó jogszabály pedig nem jogosítja fel egyik nyomozó hatóságot sem az előállítás alkalmazására. 	A panaszossal szemben foganatosított első eljárási cselekmény állandó lakásában való házkutatás volt, ami 1999. augusztus 26-án 11.10 órakor kezdődött. A házkutatást 13.30 órakor kiterjesztették szolgálati helyére, a rendőrőrs épületére. Ezt követően a panaszos az eljáró ügyészségi dolgozó szóbeli idézésére, önként ment az ügyészségre, ahol gyanúsítottként történő kihallgatását 16.00 órakor kezdték meg. A panaszossal a vallomásáról felvett gyanúsítotti jegyzőkönyv 19.51 órakor történt lezárását követően közölték, hogy őrizetbe veszik. Addig személyi szabadságát semmilyen formában nem korlátozták. Az őrizetbevétel elrendeléséről szóló határozatban a kényszerintézkedés kezdeteként - a büntetőjogszabályok téves értelmezése miatt - 16.00 órát tüntettek fel, mert a panaszos már akkor kifejtette azon véleményét, hogy kihallgatása kezdetétől korlátozták személyi szabadságát. A legfőbb ügyész helyettese szerint az eljáró ügyészségi nyomozó helytelenül döntött úgy, hogy a panaszos érvelése helytálló. Emiatt azonban a panaszost jogsérelem nem érte. Ezért - bár törvénysértő volt az őrizetbe vétel kezdetét 16.00 órától számolni, mivel az helyesen 19.51 óra lett volna - sem büntető, sem fegyelmi felelősségrevonást nem kezdeményezett.
	A legfőbb ügyész helyettese megállapította, hogy a panaszos 2000. január 14-én kelt, a BAZ Megyei Főügyészséghez címzett és oda megküldött beadványában kifogásolta az előzőekben már hivatkozott táskája átkutatását és annak körülményeit, a bűnügyi őrizetbe vétele kezdő időpontjának meghatározását és a nyomozás menetére is tett észrevételeket, egyben - elfogultságra hivatkozva - kérte a BAZ Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalnak a további eljárásból történő kizárását. A főügyészség az iratokat a kizárási kérelem elbírálása végett felterjesztette a Legfőbb Ügyészségre, mivel a főügyészségnek nem volt hatásköre elbírálni a hivatal egészét érintő kizárási indítványt. A Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztálya az elfogultsági kifogást nem találta alaposnak, ezért azt az NF. 686/2000/1-I. számú határozatával elutasította. Észlelte azonban, hogy a főügyészség a gyanúsított több panaszát nem bírálta el. Ezért intézkedett a mulasztás soron kívüli megszüntetésére.
	A helyettes legfőbb ügyész tájékoztatott arról is, hogy a panaszos 1999. augusztus 28-tól szeptember 23-ig tartó előzetes letartóztatásának időszakában a nyomozó hatóság  folyamatosan végezte a nyomozást. Tanúkat hallgatott ki, megkeresett különböző állami, önkormányzati, illetve gazdálkodó szerveket és az így beszerzett bizonyítékok, köztük a nagy terjedelmű híváslisták adatait értékelve határozta meg a további nyomozati cselekményeket. Az eljárás tehát a Be. 96. §-ának (1) bekezdésében meghatározott soronkívüliség követelményének figyelembevételével folyt, amit bizonyít, hogy az előzetes letartóztatást viszonylag rövid időn belül megszüntették és a panaszos szabadlábon védekezhetett tovább.
	A panasznak a tanú és a gyanúsítotti kihallgatások módját sérelmező részével kapcsolatban úgy foglalt állást a legfőbb ügyész helyettese, hogy a tanúk egyike sem kifogásolta a vallomásáról felvett jegyzőkönyv tartalmát és a kihallgatások jelentős részén jelen volt védő sem tett ilyen irányú észrevételt. A folytatólagos gyanúsítotti kihallgatásnak elsősorban az újabb sértetti vallomás tartalmának ellenőrzése volt a célja. Ezért a nyomozó konkrét kérdéseket tett fel a panaszosnak, majd - az áttekinthetőség érdekében - a válaszok egyrésze valóban az ügyész által diktált szövegezéssel, másik része azonban szó szerint került a jegyzőkönyvbe. Ez viszont nem befolyásolta az eljárás eredményét, a panaszos érdekeit nem sértette.
	A legfőbb ügyész helyettese nem találta megalapozottnak, illetve cáfolta a panasz azon részét, amiszerint a BAZ Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal a panaszos szolgálati viszonyának felfüggesztéséről szóló határozatot, vagy az üggyel összefüggő más körülményt a sajtó, illetve a nyilvánosság elé tárt volna.
	Végül a legfőbb ügyész helyettese tájékoztatott arrról, hogy a panaszos a már hivatkozott beadványain kívül további öt beadványt küldött a Legfőbb Ügyészségre, amelyek részben panasznak, részben az ügyre vonatkozó tényelőadásoknak, illetve bizonyítási indítványnak minősültek. Ezeket áttették a BAZ Megyei Főügyészségre azzal, hogy a szükséges intézkedéseket tegyék meg, vagyis - mivel az eljárás már bírói szakaszban volt - továbbítsák a bíróságra. Ezen kívül a nyomozás során beszerzett híváslisták meghamisításával kapcsolatos panaszosi beadvány feljelentésnek minősült, ezért abban a BAZ Megyei Nyomozó Hivatal hamis vád miatt feljelentés kiegészítést rendelt el.
	Minderről a Legfőbb Ügyészség 2000. augusztus 18-án kelt átiratában értesítette a panaszosokat, az ügyben megállapított törvénysértésekre pedig a legfőbb ügyész helyettese felhívta a megyei főügyész figyelmét és kérte, hogy gondoskodjon a hasonló hibák, mulasztások megelőzésére.

2.	A panasz mellékleteiből megállapítottam, hogy a panaszos ellen folyamamtban volt büntetőeljárás a BAZ Megyei Bíróság, mint másodfokú bíróság által hozott 3. Bf. 269/2001/3. számú végzésével,  2001. június 19-én jogerősen befejeződött. A hamis vád miatt a panaszos által ismeretlen tettes ellen kezdeményezett nyomozást pedig a nyomozó hivatal Ny. 294/2000. számú, 2000. október 3-án kelt határozatával megtagadta. A nyomozást megtagadó határozat ellen a panaszos jogorvoslattal élt, melyet a megyei főügyészség 2000. november 9-én elutasított, ismételt panaszát pedig a Legfőbb Ügyészség a panaszosnak írt, 2000. december 18-án kelt levelében megalapozatlannak ítélte meg.

3.	A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka - a panaszos személyes meghallgatását követően - megállapította, hogy a panaszos a következőket kifogásolta: a bv. intézet pincéjében lévő zárkában helyezték el, az ezzel kapcsolatos panaszát pedig nem orvosolták, nem akkor kapott folyóvízet amikor szeretett volna, az őrszemélyzettel nehezen lehetett kapcsolatot tartani, betegségét nem kezelték megfelelően, körleten történt mozgásakor több fogvatartott megfenyegette, szabadlevegőn tartózkodását nem biztosították, előállításakor megbilincselték, sertéshúst kapott pedig diétás étrendet kért.
	Az országos parancsoki tájékoztató tartalmazta, hogy a panaszost 1999. augusztus 30-án fogadta be előzetes letartóztatottként a BAZ Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet. Befogadását követően nyilatkoztatták, és kioktatták a kényszerítő eszközök alkalmazhatóságának lehetőségéről. Fogvatartásának teljes idejét ugyanabban a zárkában töltötte, olyanban amelyben más személy nem volt elhelyezve, vagyis - szemben a panaszos állításával - nem szabadságvesztésüket töltő elítéltekkel volt összezárva. Intézetbeli elhelyezésére különös gondot fordítottak, éppen azért, mert hivatásos tiszt. Azt elismerte az országos parancsnok, hogy a szóban forgó zárkában nincs falikút, de - véleménye szerint - ez nem volt akadálya annak, hogy a panaszos tiszta és friss vizet kapjon. Vizet naponta legalább egyszer biztosítottak részére, amit a panaszos személyes meghallgatásakor jegyzőkönyvbe mondott.
	A parancsnok arról is tájékoztatott, hogy azt a zárkát szokták az intézetben használni a "külön védelemre szoruló fogvatartottak elhelyezésére", melyben a panaszos volt elhelyezve. Ennek ellenére néhány esetben valóban ki volt téve más fogvatartott sértegetésének. Ez olyankor fordult elő, amikor egészségügyi ellátás céljából kísérték, vagy amikor könyvtárba, szabadlevegőre ment, illetve amikor előállították nyomozási cselekmény foganatosításának helyszínére. A sértegetések, fenyegetések nem voltak olyan súlyúak, melyek az intézet külön beavatkozását ígényelték volna.
	Az országos parancsnok nem tartotta a bv. intézeti dolgozók mulasztásának, hogy a panaszos szabadlevegőn való tartózkodását nem biztosították továbbá, hogy a panaszos és a  felügyelet kapcsolattartása nem volt problémamentes. Ezt arra alapozta, hogy személyes meghallgatásakor a panaszos úgy nyilatkozott, hogy a fogvatartottak különféle megjegyzéseinek elkerülése érdekében ő maga mondott le a szabadlevegőn tartózkodás lehetőségéről. 	A felügyelettel pedig volt kapcsolata, hiszen - tekintettel arra, hogy az intézetben nincs kijelző készülék - kizörgéssel bármikor jelezhette problémáját, és erre volt is példa.
	A panaszos egészségügyi ellátásával összefüggésben a parancsnok megállapította, hogy megfelelő gyakorisággal (amikor szükséges volt) látta őt orvos, vagy más egészségügyi dolgozó. Így 1999. 08. 31-én (kétszer), szeptember 1-jén, 3-án, 6-án, 8-án, 11-én, 15-én, 17-én, végül 20-án. 1999. szetember 21-én fogorvosnál is volt. Az intézetben tartózkodása alatt - ami 25 nap volt - tehát 11 esetben részesült egészségügyi ellátásban, ami messze meghaladta az intézeti átlagot. Kezelték pszoriázisát is. Az orvos azonban nem írt ki részére külön fürdési lehetőséget. Ezért a külön fürdést a felügyelet nem hajthatta végre. Az ambuláns napló a panaszos fogbetegségéről azt tartalmazta, hogy a "beteg" jobb alsó 7-es foga menthetetlen, azt ki kell húzni, csak utána lehet többi fogát kezelni. A panaszos azonban nem járult hozzá ahhoz, hogy fogát kihúzzák. Erről az orvos előtt írásban is nyilatkozott. Ezekre tekintettel  megalapozatlannak ítélte meg a parancsnok a panaszos egészségügyi ellátással kapcsolatos észrevételét.
	Az országos parancsnok elismerte, hogy a panaszos "Egészségügyi Törzslap"-ján valóban volt arra utalás, hogy az orvos diétát írt ki részére. Ez viszont nem jutott el az intézet olyan dolgozójához, akinek feladata lett volna az étel elkészítése, illetve kiosztása. A mulasztásért felelős személyét azonban az országos parancsnoki vizsgálat időpontjában már nem lehetett megállapítani, mivel közel egy év eltelt a történtek óta.
	Megállapította az országos parancsnok továbbá, hogy - a BAZ Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal által Ny. 275/1999. számon kiállított ügyészi rendelvény szerint - a panaszos fogvatartotti jogait az ügyész korlátozta. Az ügyész úgy rendelkezett, hogy a panaszos ügyészi engedéllyel levelezhet, látogatót ügyész jelenlétében fogadhat, csomagot ügyészi ellenőrzés mellett kaphat.
	Nem cáfolta az országos parancsnok, hogy a panaszost 1999. szeptember 23-án - a kísérésre vonatkozó előírások betartásával - bilincsben kísérték át a bíróság épületén, majd az úttesten gyalog áthaladva az ügyészség épületébe, ügyészi meghallgatás céljából. Azon a napon 32 fogvatartottat kellett különböző helyekre előállítania az intézetnek, ami miatt nem volt lehetőség a panaszos gépjárművel történő kiszállítására.
	Végül arról is tájékoztatott az országos parancsnok, hogy előzetes letartóztatása ideje  alatt a panaszos bánásmóddal kapcsolatos problémát nem jelzett.
	Összességében a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka úgy foglalt állást, hogy vizsgálata során olyan adat, vagy információ nem merült fel, ami azt igazolta volna, hogy a panaszossal a bv. intézet dolgozói jogellenesen bántak volna, vagy őt megalázták volna. Sőt, a panaszos a meghallgatásakor elismerte, hogy pozitív diszkriminációban volt része, és kijelentette azt is, hogy a büntetés-végrehajtással szemben sem anyagi, sem erkölcsi követelése nincs.

4. 	A megkeresett szervek válaszait elfogadtam. Az ügyben a következő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságokat állapítottam meg:
	- A BAZ Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal motozást végző nyomozói megsértették a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét azzal, hogy a motozásról nem készítettek jegyzőkönyvet, vagyis nem rögzítették írásban, hogy a panaszos noteszét és személyi kalkulátorát hol és milyen körülmények között találták meg. A Be. 115. § (1) bekezdése szerint az eljárási cselekményekről jegyzőkönyvet kell készíteni. Az olyan eljárási cselekményt, melynek során nem készül jegyzőkönyv a Be. nem ismeri.
	- Csorbult a panaszos jogorvoslathoz való joga amiatt, hogy a motozást foganatosító nyomozók nem tájékoztatták a motozás ténye és végrehajtási módja elleni jogorvoslati lehetőségről.
	- Sérült - bár a panaszost jogsérelem nem érte - a tisztességes eljáráshoz való jog. Az Alkotmány szerint senkit nem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani. A Be. nem ismeri az előállítást mint személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedést és olyan rendelkezés sincs a Be-ben, amely szerint az őrizetbevétel kezdő időpontjába be kell számítani a gyanúsítotti kihallgatás időtartamát. Ezért a nyomozó hivatal azon dolgozója, aki a panaszos őrizetbevételét elrendelte és a határozatot kihirdette, alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot okozott azzal, hogy 16.00 órában - vagyis amikor a panaszos gyanúsítotti kihallgatását megkezdték - jelölte meg az őrizet kezdő időpontját. Az őrizet helyesen akkor vette kezdetét, amikor az őrizetbevételről szóló határozatot kihirdették, ami a konkrét esetben nem esett egybe a gyanúsítottá nyilvánítás időúpontjával.
	- A tisztességes eljáráshoz való jogot megsértette a BAZ Megyei Főügyészség ügyben eljáró ügyésze is akkor, amikor a panaszos 2000. január 14-én kelt beadványát a kizárási indítvány Legfőbb Ügyészségre való megküldésével egyidejűleg nem bírálta el, hanem az egész beadványt felterjesztette a legfőbb ügyészi szervhez. Ezzel hozzájárult ahhoz, hogy a panaszos jogorvolati kérelmét késedelmesen, nem a Be. 148. § (5) bekezdésében meghatározott nyolc napon belül bírálták el. 
	- A BAZ Megyei Büntetés-végrehajtási intézetben sérült a panaszos legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való joga, mert az orvos által előírt diétás étrendet nem biztosították részére.
	A megállapított alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság jövőbeli elkerülése érdekében - figyelemmel az Obtv. 21. § (1) bekezdésében foglalt jogkörömre - kezdeményezem a BAZ Megyei Főügyészség vezetőjénél, hogy gondoskodjon arról, hogy a több panaszt tartalmazó beadványok esetében a saját hatáskörükbe tartozó kifogásokat a Be-ben meghatározott nyolc napon belül bírálják el és a beadványnak csak abban a részében kérjék a felettes ügyészi szerv döntését, amelynek elbírálására nincs hatáskörük.
	Az ügyben a nyomozó hivatal dolgozói által elkövetett egyéb alkotmányos jogokkal összefüggű visszásságok miatt ajánlást nem teszek, mivel elegendőnek és megfelelőnek tartom azt az intézkedést, amelyet a vizsgálat során a helyettes legfőbb ügyész saját hatáskörében tett.
	Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján pedig ajánlom a büntetés-végrehajtás országos parancsnokának, hogy hívja fel a felügyelete alá tartozó bv. intézetek parancsnokainak figyelmét arra, hogy a jövőben fordítsanak fokozott gondot az orvos által kiírt diétás étrendek fogvatartottak részére való biztosítására, illetve visszatérően ellenőrizzék a fogvatartottak egészségügyi törzslapját annak érdekében, hogy a kiírt diétáról tudjon az intézet azon dolgozója, akinek feladata az étel elkészítése és kiosztása.

5.	Nem állapítottam meg alkotmányos joggal összefüggő visszásságot a panasz azon részében, amely a nyomozás időbeli elhúzódására vonatkozott. Az országgyűlési biztos már több jelentésében (pl. OBH 6053/1998., OBH 4548/1999., OBH 3021/2000.) rámutatott arra, hogy a nyomozás elhúzódása önmagában nem okoz alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, mivel adott körülmények között szükséges és megalapozott lehet a több hónapig tartó eljárás. A panaszossal szemben indult büntetőeljárásban is több tanút hallgattak ki, különböző szerveket kerestek meg, híváslistát ellenőriztek, végül egyéb eljárási cselekményeket is foganatosítottak (házkutatás, panasz elbírálások), melyek időigényesek voltak.
	A panasznak a tanú és a gyanúsítotti kihallgatások módját sérelmező részével, valamint a panaszos szolgálati viszonyának felfüggesztéséről szóló határozat nyilvánosság elé tárásával, továbbá a panaszos bv. intézetbeli elhelyezésével, körülményeivel kapcsolatban ugyancsak mellőztem az alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását. A panaszosok ezekkel kapcsolatos állításait ugyanis a legfőbb ügyész helyettese, illetve a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka cáfolta, az országgyűlési biztosnak viszont nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Ezért a panasz szóban forgó részeiben azokra az adatokra hagyatkoztam, melyeket a panaszosok és a helyettes legfőbb ügyészi, valamint a büntetés-végrehajtás országos parancsnoki vizsgálat nyújtott. Ezek - mivel egymásnak ellentmondanak - nem tették lehetővé alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását.
	Szükségesnek tartom megjegyezni, hogy a panaszos ellen bírósági szakban  jogerősen befejeződött büntetőeljárással csak olyan mértékben foglalkoztam, hogy hatáskörömet ne lépjem túl. Hatásköröm hiányára tekintettel nem foglalkoztam a panasz azon részével, amelyben a panaszosok annak felülvizsgálatát kérték, hogy az eljárás nyomozás elrendelése előtti, majd az azt követő szakaszában nem sérült-e a férj információs önrendelkezéshez, személyes adatok és magántitok védelméhez való joga. Ezek vizsgálatára az adatvédelmi biztosnak van hatásköre. Ezért a beadványt ezekre a kérdéskörökre vonatkozó intézkedések megtétele céljából - valamint jelen vizsgálati jelentésemet tájékoztatásul - megküldöm az adatvédelmi biztos irodájának.
6.	Megállapítottam végül, hogy a panaszos előzetes letartóztatásba helyezése tárgyában nem volt hatásköröm eljárni. Ezt arra alapoztam, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény  (továbbiakban: Obtv.) 29. §. (1) bekezdés f) pontja szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének vizsgálata, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése. A panaszos ellen indult nyomozás foganatosításakor hatályban volt büntetőeljárási törvény (továbbiakban: Be.) 93. § (1) bekezdése úgy rendelkezett, hogy: "Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a bíróság végzéssel határoz."
	A nyomozás elrendelésének, valamint a panaszos által hamis tanúzás miatt kezdeményezett nyomozás megtagadásának megalapozottságát nem vontam kétségbe, mivel az országgyűlési biztos nem büntetőügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezekre figyelemmel - tekintettel arra is, hogy a szóban forgó nyomozás során alkalmazott Be. 130. § (1) bekezdése szerint a főszabály az volt, hogy a nyomozást a nyomozó hatóság vagy az ügyész határozattal rendeli el - a panaszosok által sérelmezett nyomozást elrendelő határozat, valamint a szóban forgó nyomozást megtagadó határozat jogszerűségét nem vitattam. A nyomozást elrendelő határozat ellen egyébként a Be. 148. § (2) bekezdése is kizárja a jogorvoslati lehetőséget. A panasz ezen részeiben tehát nem állapítottam meg a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljárással összefüggő alkotmányos visszásságot.

Budapest, 2001. október 16.

Takács Albert