OBH 3102/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Kasztovszkyné dr. Szűcs Éva

Az eljárás megindulása
	A panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához eljuttatott beadványában azt sérelmezte, hogy Rakaca Község Önkormányzata nem biztosít számára gondozót - aki az otthonában a  háztartási munkálatokat elvégezze - idős korára és betegségére való tekintettel.
Az Alkotmány 70/E. §-ában biztosított szociális biztonsághoz való jog sérelmének az alapos gyanúja miatt vizsgálatot rendeltem el.
Az eljárásom során megkerestem az önkormányzat jegyzőjét. A megküldött iratok és a közölt információk alapján a következő tényállást állapítottam meg. 

A megállapított tényállás
	A panaszos egyedülélő nyugdíjas. Az orvosszakértői vélemény szerint nagyfokú mozgás-beszűkülés miatt mozgáskorlátozottnak minősül, amelynek mértéke a 67 %-ot eléri. Erre tekintettel a panaszos első alkalommal 1999. januárjában kérte az önkormányzatot, hogy házi gondozói ellátást biztosítsanak számára a ház körüli munka elvégzésére, mivel fizikai munkát végezni nem tud. Kérte, hogy az önkormányzat gondozójául a községben lakó testvérét jelölje ki. Az önkormányzat a 8/1999. számú, 1999. január 13-án kelt határozatában a panaszos kérelmének úgy adott helyt, hogy nem az általa kért személyt jelölte ki gondozójául, hanem a szociális gondozásra az önkormányzatnál közhasznú munkásként alkalmazott személyt bízott meg.  A kijelölt gondozó megbízása -  határozott idejű foglalkoztatása miatt - 1999. február 28-án megszűnt. A panaszos 1999. júniusában ismételten szociális gondozó kijelölését kérte. Az önkormányzat - költségvetési forrás hiányára hivatkozással - a panaszos kérelmét elutasította, de a határozat indokolásában kitért arra, hogy a szociális gondozói pályázat elnyerése esetében a kérelem teljesítésének a lehetőségét ismételten megvizsgálja. (41/1999. számú, 1999. június 13-i határozat)

Az érintett alkotmányos jog
•	1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

Az ügy jogszabályi háttere
•	1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról (a továbbiakban: Sztv.)
50. § (2) A települési önkormányzat képviselő-testülete az (1) és (3) bekezdésben foglaltakon kívül annak is megállapíthatja a közgyógyellátásra való jogosultságát, aki szociálisan rászorult és gyógyszerköltsége olyan magas, hogy azt létfenntartása veszélyeztetése nélkül nem képes viselni.
63. § Házi segítségnyújtás keretében kell gondoskodni
a) azokról a személyekről, akik otthonukban önmaguk ellátására saját erőből nem képesek, és róluk nem gondoskodnak;
•	225/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet a súlyos mozgáskorlátozott személyek közlekedési kedvezményeiről szóló 164/1995. (XII. 27.) Korm. rendelet módosításáról 
5. § (1) Az R. 6. §-ának (2)-(3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
•	"(2) A közlekedési támogatás összege (3) és (4) bekezdésekben meghatározott szorzószám és a közlekedési támogatás alapösszegének (a továbbiakban: alapösszeg) a szorzata. Az alapösszeg mértéke: 7000 forint/év.
(3) A szorzószámok mértéke:
a) ha a súlyos mozgáskorlátozott személy 1-62 éves korú, és
aa) tanulói jogviszonyban vagy munkaviszonyban áll: 3,5,
ab) ha az aa) pontban foglalt feltételek egyikének sem felel meg: 1;
b) ha a súlyos mozgáskorlátozott személy a 62. életévét betöltötte: 1."
(2) Az R. 6. §-ának (4) bekezdése a következő mondattal egészül ki:
"Ha egy háztartásban több súlyos mozgáskorlátozott személy is eltartónak minősül, akkor az eltartottak számától függetlenül valamennyien jogosultak a növelés összegére."
•	2/1994. (I. 30.) NM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó intézmények szakmai  feladatairól és működésük feltételeiről 
11. § (1) A házi segítségnyújtás olyan gondozási forma, amely a jogosult önálló életvitelének fenntartását szükségleteinek megfelelően lakásán, lakókörnyezetében biztosítja.
(2) A házi segítségnyújtás körébe tartozó gondozói tevékenység különösen
a) meleg étel biztosítása;
b) bevásárlás;
c) testi, személyi higiéné biztosítása, öltöztetés;
d) ágyazás, takarítás, mosás, fűtés;
e) orvoshoz kísérés, orvos lakásra hívása, gyógyszerkiváltás, gyógyszeradagolás;
f) hivatalos ügyek intézése;
g) külső kapcsolattartás elősegítése;
h) pszichés gondozás.
12. § (1) A házi segítségnyújtás módját, formáját és gyakoriságát a gondozás irányítója a jogosult egészségi állapota, szociális helyzete, valamint a háziorvos javaslatának figyelembevételével az egyéni szükségleteknek megfelelően határozza meg. A gondozási feladatokban, valamint a jogosult egészségi állapotában bekövetkezett változást a 6. számú melléklet szerinti "gondozási lap"-on kell vezetni.

A vizsgálat megállapításai
	A rendelkezésemre álló iratok alapján  megállapítottam, hogy az orvosszakértő a panaszos mozgáskorlátozottságáról és annak a mértékéről nyilatkozott a szakértői véleményben, és nem minősítette a panaszos egészségkárosodását olyan fokúnak, amelynek alapján önmaga ellátására képtelen. Ezt a panaszos is elismerte a kérelmében. Az önkormányzat jegyzőjétől kapott információk alapján a panaszos segítség nélkül ellátja a napi teendőit, bevásárol. A panaszosnak a mozgáskorlátozottsága miatt - amint azt írta -, az olyan nehéz fizikai munkák végzése, mint a favágás, a  vízhordás valóban nehézséget okozott, ezért a képviselő-testület méltányosságból döntött a házi szociális gondozó kijelöléséről. Információim alapján a munkaügyi központtól kapott, a szociális gondozói foglalkoztatásra juttatott pénzügyi keret felhasználását követően, a képviselő-testület újabb pályázatot nem nyújtott be, mivel a pályázati feltételek között előírt saját anyagi forrással nem rendelkezett. E miatt közhasznú munkás szociális gondozót a későbbiekben nem tudott foglalkoztatni. 
A Sztv. 63. §-a értelmében a házi segítségnyújtás keretében való gondoskodás kötelezettsége   - többek között - abban az esetben terheli az önkormányzatot, ha a kérelmező otthonában önmaga ellátására saját erőből nem képes, és róla nem gondoskodnak.
Az Sztv. idézett rendelkezése szerint az alapellátás körébe tartozó házi segítségnyújtásra           - álláspontom szerint - a panaszos jogszerűen nem tarthatott igényt, mivel önmaga ellátására képes. Az önkormányzat a házi szociális gondozó kijelöléséről szóló döntésével - igaz ugyan ez az állapot rövid ideig állt fenn - méltányosságot gyakorolt.
A panaszos mozgáskorlátozottságára és szociális helyzetére figyelemmel az önkormányzat egyéb szociális ellátásokban részesítette a panaszost, így közlekedési támogatásban és közgyógyellátásban. (41/2000; 41/2001; 41-3/2001. számú határozatok)  Az önkormányzat      a falugondnoki szolgálat keretében naponta biztosítja - igény szerint -  a gépkocsi használatát a rakacai orvosi rendelőintézetbe. A panaszos évente egy alkalommal átmeneti segélyben részesült.
	A fentiek alapján megállapítom, hogy az önkormányzat eljárása - a házi szociális gondozói kérelem elbírálásakor, illetve az egyéb ellátási formák biztosításakor - jogszerű volt, és így ezzel összefüggésben alkotmányos visszásságot nem okozott. Erre tekintettel az Alkotmányban biztosított szociális biztonsághoz való alkotmányos jog nem sérült, ezért a konkrét ügyben ajánlást, kezdeményezést nem teszek.

Budapest, 2001. június 11.

Gönczöl Katalin