OBH 3021/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte, hogy ellene a Fővárosi Főügyészség Nyomozó Hivatalában, Nyom. 289/1997. szám alatt indult büntetőeljárásban az 1998. április 9-én kelt határozattal szemben bejelentett panaszát a Fővárosi Főügyészség - beadványa hivatalunkba való előterjesztéséig, vagyis 2000. június 14-ig - nem bírálta el.
	A panasz alapján felmerült a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Annak eredményes befejezése érdekében vizsgálatra kértem a legfőbb ügyészt.

Érintett alkotmányos jogok
•	A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
1.	A legfőbb ügyész arról tájékoztatott, hogy a panaszos az ellene indult büntetőeljárás során bizonyítási indítványt terjesztett elő, melyet a nyomozást folytató Fővárosi Főügyészségi Nyomozó Hivatal az 1998. április 9-én kelt, Nyom. 289/1997. számú határozatával elutasított. A panaszos a határozat ellen panasszal élt, amit a Fővárosi Főügyészségen 1998. április 27-én - büntető ügyérkezésként - számítógépes nyilvántartásba vettek. Az ügy előadója kérte az illetékes kerületi ügyészséget, hogy a nyomozás iratait terjesszék fel. A megkeresett ügyészség a főügyészséget arról tájékoztatta, hogy az iratokat korábban már felterjesztették abból a célból, hogy az eljárás folytatására jelöljenek ki más kerületi ügyészséget.
	A legfőbb ügyész megállapította azt is, hogy a panaszos sürgetésére a Fővárosi Főügyészség ügykezelő irodája nem tudta kimutatni a nyomozati iratok megérkezését, mivel a számítógépes nyilvántartás - büntető ügykezelésként - az iratokat nem jelezte. Ennek az volt az oka, hogy a korábban érkezett, más ügyészség kijelölése iránti előterjesztést igazgatási ügyként vették nyilvántartásba és a keresett büntetőirat ez utóbbi előterjesztés mellékleteként szerepelt. 
	A legfőbb ügyészi tájékoztató szerint időközben az eljárás lefolytatására a főügyészség kijelölte a Budapesti V., VIII. és XIII. kerületi Ügyészséget, mely ügyészség 1998. június 19-én a panaszossal szemben vádat emelt.
	A legfőbb ügyész szerint tehát az okozta a panaszos 1998. április 27-én iktatott jogorvoslati kérelme elbírálásának elmaradását, hogy a főügyészség eljáró ügyésze nem tudott a szóban forgó nyomozati iratok korábbi, más kerületi ügyészség kijelölése iránti kérelem elbírálása miatt való felterjesztéséről. Iratok hiányában pedig a panaszról érdemben dönteni nem lehetett.
	A legfőbb ügyész tájékoztatott továbbá arról, hogy a panaszos 1999. február 9-én és május 3-án sürgette a főügyészségen a mintegy egy évvel korábban kelt panasza elintézését. A főügyészség ügykezelő irodája a panasz előzményeit ismét csak a büntetőtárgyú nyilvántartásban kereste. Nem tudta kimutatni az iratok hollétét és azt sem, hogy a nyomozati iratokat már egy évvel korábban igazgatási ügyszámon, más kerületi ügyészségnek megküldték, ahol az ügyben vádemelés is volt. A panasz így  újra elintézetlen maradt.
	A panaszos 2000. áprilisában ismét kifogásolta szóban forgó panasza elbírálásának elmaradását. A Fővárosi Főügyészség büntetőirodája az ügy előzményeit ismételten felületesen kereste és az ügy előadóját arról tájékoztatta, hogy előzményi iratokat nem talál. Ennek alapján a panaszost 2000. május 11-én arról értesítették, hogy az 1998-ban előterjesztett panaszát a főügyészségen átvették ugyan, de annak további sorsát - az iratokat átvevő személy hibájából, akinek főügyészségen való alkalmazása azóta megszűnt - nem lehetett nyomon követni. Tényként rögzítette azonban a legfőbb ügyész, hogy az eredeti 1998. évi bizonyítási indítványt elutasító határozat elleni panasz a jelen vizsgálat időpontjában sem volt fellelhető az iratokban. 
	A legfőbb ügyész összességében rámutatott, hogy a panaszos - ügyészségre benyújtott  kifogásai elbírálásának hiányát sérelmező - hivatalunkhoz előterjesztett beadványa megalapozott volt. Ügyészségre címzett panaszaira nem, vagy a tényeknek nem megfelelő választ kapott.
	A legfőbb ügyész a feltárt mulasztásokra tekintettel kifejtette, hogy a Fővárosi Főügyészség panasszal érintett eljárása az ügyviteli szabályok téves értelmezésén alapult. A helyes ügyvitel az lett volna, ha a más ügyészség kijelölése iránti kérelmet "egyéb" büntetőiratként iktatták volna, vagyis a kérelmet így tartották volna nyilván. Ez utóbbi esetben már az első panaszt időben el lehetett volna bírálni, mert a nyomozati iratok holléte ismert lett volna. Figyelemmel azonban arra, hogy a hibás iktatásért, illetve a felületes iratkutatásért felelős személyeket a nagy mértékű fluktuáció miatt a vizsgálat során már nem lehetett megállapítani, a legfőbb ügyész fegyelmi eljárást nem kezdeményezett, a fővárosi főügyész pedig fegyelmi eljárást nem indított senkivel szemben. A legfőbb ügyész álláspontja szerint büntetőjogi felelősségre vonás indoka sem merült fel az ügyben. A hasonló esetek elkerülése érdekében azonban a Fővárosi Főügyészség vezetője felhívta a Nyomozás Felügyeleti Osztály valamennyi dolgozóját az ügyviteli szabályok ismételt áttanulmányozására, az ügykezelő iroda dolgozóit pedig ügyviteli vizsga letételére kötelezte. Ezeken kívül a Legfőbb Ügyészség felhívta a Fővárosi Főügyészséget, hogy a büntetőeljárás során előterjesztett más ügyészség kijelölésére vonatkozó kérelmeket "egyéb" megjelöléssel büntetőügyként iktassák. 
	A legfőbb ügyész tájékoztató levele szerint a megkeresésemre elrendelt vizsgálata eredményéről és megállapításairól a panaszost tájékoztatta, a történtekért elnézést kért.

2.	A legfőbb ügyész tájékoztatását elfogadtam. Megállapítottam, hogy a panaszos ügyében a Fővárosi Főügyészségen eljáró ügykezelő - figyelemmel arra is, hogy a panaszosnak jogos érdeke fűződött ahhoz, hogy jogorvoslati kérelmét a törvényes határidőben elbírálják és az ellene indult büntetőeljárás számára megnyugtató módon mielőbb befejeződjön - megsértette a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jogot. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot az okozta, hogy az ügykezelő a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény rendelkezésein alapuló más ügyészség kijelölése iránti kérelmet - helytelenül - igazgatási ügyként iktatta, a felterjesztett iratokat pedig csak a büntetőtárgyú érkezések között kereste, a keresést nem terjesztette ki valamennyi ügykategóriára.
	Ugyancsak a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, továbbá a tisztességes eljáráshoz és a törvényes jogorvoslathoz való jog sérült akkor, amikor az eljáró ügyész elfogadta és belenyugodott az ügykezelő által adott azon tájékoztatóba, hogy a bizonyítási indítvány ellen előterjesztett panasznak nincs semmilyen előzménye a főügyészségen.
	A megállapított alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok ellenére ajánlást nem teszek az ügyben. Elegendőnek és megfelelőnek tartom azokat az intézkedéseket, melyeket a vizsgálat során a legfőbb ügyész és a fővárosi főügyész tett saját hatáskörében. Örömmel vettem azt is, hogy a történtek miatt - mint erkölcsi elégtétel - a Legfőbb Ügyészség elnézést kért a panaszostól. 
	A panaszos teljes körű tájékoztatása érdekében fontosnak tartom megjegyezni, hogy panasza hivatalunkba való előterjesztése időpontjában, vagyis 2000. június 14-én, az ellene indult büntetőeljárás bírósági szakban volt. Ezt az bizonyította, hogy vele szemben az ügyészség 1998. június 19-én vádat emelt, vagyis ez utóbbi időponttól a bíróság dönthetett valamennyi beadványáról. Erre tekintettel - figyelemmel az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX törvény 29. § (1) bekezdés f) pontjára, ami szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének kivizsgálása, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése - a bizonyítási indítványát elutasító határozat ellen benyújtott jogorvoslati kérelme ügyészség által elmulasztott elbírálására nem tettem ajánlást.

	Megállapításaimról - a jelentés megküldésével - tájékoztatom a panaszost, a legfőbb ügyészt és a fővárosi főügyészt.

Budapest, 2001. április 11.

Gönczöl Katalin