OBH 2804/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert sérelmezte, hogy a Kincstári Vagyoni Igazgatóság, mint a Magyar Állam vagyonkezelője, nem gondoskodik a szomszédos Egri Dobó István Vármúzeum várfaláról érkező csapadékvíz elvezetésről.
A vizsgálatot az Alkotmányban deklarált tulajdonhoz és a jogorvoslathoz való jog megsértésének gyanúja miatt indítottam.
Az eljárásban megkerestem az Országos Műemlékvédelmi Hivatal Műemlék-felügyeleti Igazgatóságát, illetve a panaszos rendelkezésemre bocsátotta az Eger Megyei Jogú Város jegyzőjének, a Heves Megyei Közigazgatási Hivatalának, a Belügyminisztérium Önkormányzati Főosztályának, az Eger Megyei Jogú Város polgármesterének és a Heves Megyei Önkormányzati Hivatal Területfejlesztési Igazgatóságának az ügyben íródott levelét.

A megállapított tényállás
	A panaszos beadványában részletesen előadta, hogy a szomszédos Vár épületben végzett munkálatok szoros összefüggésben állnak ingatlanának vizesedésével, ingatlana állagának romlásával. Az elmúlt közel tíz évben a panaszos udvaráról is javították a várfalat. A panaszos házának tetőszerkezetét a várfal mellett szétbontották, de a munkálatok befejezésekor a szükséges szigetelés a várfalhoz való csatalakozásnál elmaradt. A tető lezárását kátránypapírral és habarccsal végezték, de ez 1998. év végére tönkrement. Ettől az időtől kezdődtek a nagy esőzések, felhőszakadások, melyekből Egerben mintegy hat pusztított. A szigetelés hiánya miatt a várfalról leömlő csapadékvíz a panaszos házának a tetejére gyűlt össze. A padláson, illetve a padlásfeljárón keresztül a víz bejutott a kamrába, szobába és a konyhába is. A panaszos egyedül harcolt a beömlő vízzel, éjjel-nappal a vizet takarította. Ez az állapot 7 hónapon át tartott. Ekkor a panaszos saját költségén javításokat végeztetett az ingatlanán, mely 1998-ban 115. 500 Ft volt. Kérte a Várban működő múzeum vezetését, hogy szüntessék meg a vízbefolyást és szigeteltessék a csatlakozást. Intézkedés nem történt, a Várból érkező csapadékvíz változatlanul rongálja az ingatlanát.  Úgy érzi, hogy a Vár tulajdonosa az Ő ingatlanát veszi igénybe a csapadékvíz elvezetésre. Ennek megszüntetésében nem voltak segítségére. Ezzel szemben azt állapították meg, hogy a panaszos háza szabálytalanul épült. Álláspontja szerint 100 év távlatából ennek felvetése irreális. Amikor a ház épült, a várfal magassága körülbelül megegyezett a ház magasságával, így a várfalról leömlő víz nem okozott gondot. Később a várfalat megmagasították, az befeléhajló-ferde kiépítéssel készült, és nagymennyiségű vizet vezet a ház tetejének a széléhez. Felmerült ugyanakkor az is, hogy a panaszos nem rendelkezik kamra és pincebevágási engedéllyel, ezért a bevágás meggyengítette az erődítményt, és nincs módja a vártulajdonosnak a hiba kijavítására, ez a panaszost terheli. A panaszost ezt cáfolta és a továbbiakban előadta, hogy a házat 1960-ban vásárolták, azóta semmiféle építkezést nem végeztek. Sérelmezte, hogy a Vár kezelője, illetve tulajdonosa nem tud különbséget tenni 100 vagy 30 éve kialakított pince között. Álláspontja szerint a hatóságok figyelmen kívül hagyják azt a szabályt, mely szerint minden ingatlan csapadékvíz elvezetését úgy kell megoldani, hogy az más ingatlanában kárt ne okozzon.  Az állandó vizesedéstől másfél méter magasságban vizes, dohos lett a lakása, hull a vakolat kívül és belül. Azt is kifogásolja, hogy nemcsak a várfalon, de a várudvarban sincs megoldva a vízelvezetés. Először a várudvar vízelvezetését kell megoldani, majd ezt követheti a ház rendbehozatala. Ezt azért is sürgeti, mert a várfal melletti tűzfal a tetőcserepekig vizes, ami azt bizonyítja, hogy közeli vízbefolyás van. A víz végighatol a házon, és a tetőt tartó gerenda is évek óta vizes. 
	A vizesedésen kívül a panaszos más természetű gonddal is megkeresett. Szerinte a Várból rendszeresen dobálnak követ a tetőre, az udvarra. Az elmúlt évtizedek alatt több száz tetőcserepet kellett ezért kicserélnie. A panaszost 1962-ben egy átdobott kő homlokon találta, amely olyan sérülést okozott, hogy kórházban kellett ellátni. Más alkalommal hátul találták el a fejét, illetve hátba találták. Állandó gondot jelent, hogy a betört cserepek miatt még jobban beázik az ingatlan. A Vár vezetését hiába kéri, hogy gondoskodjanak felügyeletről. 1999. december 20-án például a kődobálás miatt ismét cseréptörés történt. Telefonon nem tudott beszélni a Várban dolgozó vezetővel, mivel őt kérésére sem kapcsolták. Ekkor személyesen megjelent, bemutatta a kődarabokat, amelyet a Várból átdobtak. Az ott lévő vezető azt a választ adta, hogy a cserepet nem tudja kicseréltetni.
	A panaszos beadványa alapján munkatársam a helyszínen is megkereste a panaszost és a következőket állapította meg: A panaszos háza közvetlenül a várfalhoz van hozzáépítve. Az építés idején - a panaszos elmondása szerint is - a várfal lepusztult állapotú, az eredetinél jóval alacsonyabb volt. A panaszos ingatlana L-alakú, melynek utcai szárnya jó állapotban van. A várfalhoz csatlakozó szárny vizes, fentről, oldalról és alulról ázik. A várfalak helyreállításakor a vízelvezetés, földmegtámasztás érdekében a várfallal párhuzamosan vasbeton támfalat húztak, ennek érdekében a várfalhoz támaszkodó épületszárnyakat elbontották. A panaszos udvara a várfal mentén kialakult utcában a legszűkebb, ezért a tulajdonos panaszos azért nem engedte itt megépíteni a támfalat, hogy ne szűkítse tovább az udvart. Így az L-alak rövidebb szárnyát - ami a várfalhoz csatlakozik - sem bontották le. A víz ezen az ingatlanon talált utat magának, mert itt megszakad a vasbeton támfal folyamatossága. A Dobó utcai telkeken mindenütt kutak voltak, amelyeket tömedékeltek. Nincs információm arról, hogy ezen a telken ezt megcsinálták-e vagy csak le van zárva, illetve fedve. Esőzéskor a várfalon kívül végigfolyó víz önmagában nem okoz ilyen méretű vizesedést, az idegyűlő, koncentrált víz a várfalon belül azonban jelentős. Valószínű, hogy műszakilag csak a panaszos telkén belüli munkákkal lenne elhárítható a vízkár. Elsősorban a várfalhoz támaszkodó házrész bontásával, illetve a betontámfal folyamatos kiépítésével. A kővel való dobálás nyomai a helyszínen láthatóak voltak. A panaszos nehezményezte, hogy nem mondják meg neki világosan kinek mit kell csinálni. A helyszínen megjelenő személyek nem megfelelő hangnemben tárgyalnak vele, és a hatóságok magára hagyták bajában.
	1999. október 5-én Eger Megyei Jogú Város jegyzőjének megbízásából a főmérnöki irodavezető levélben felhívta a Dobó István Vármúzeum igazgatóját, hogy a vízügyi jogszabályok és előírások értelmében minden ingatlan csapadékvíz elvezetését meg kell oldani, úgy hogy az más magáningatlanon, illetve közterületi ingatlanon kárt ne okozhasson. Kérte a panaszos ügyének kivizsgálását, és a csapadékvíz elvezetés megoldását.
	2000. április 3-án a Belügyminisztérium Önkormányzati Főosztálya válaszolt a panaszosnak.  Tájékoztatták, hogy a Belügyminisztérium nem rendelkezik hatáskörrel az ügyben. A helyi önkormányzatok törvényességi felügyeletét a közigazgatási hivatalok látják el. A panaszos beadványát továbbították a Heves Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjének, hogy az ügyet vizsgáltassa ki, tegye meg a hatáskörébe tartozó intézkedéseket és ezekről a panaszost közvetlenül tájékoztassa.
	Panaszos 2000. május 10-i keltezéssel levelet kapott a Heves Megyei Közigazgatási Hivataltól. Ebben arról tájékoztatták, hogy a Vár az állami tulajdonból ki nem kerülhető műemlékek jegyzékében szerepel. Ebből következően tulajdonosa a Magyar Állam, vagyonkezelője a Kincstári Vagyoni Igazgatóság, aki az ingatlant a megyei önkormányzat ingyenes használatába adta. A megyei önkormányzat, pedig üzemeltetésre átadta a Heves Megyei Múzeumi Szervezetnek. A válasz azt is tartalmazta, hogy a közigazgatási hivatal hatáskörét meghatározó jogszabályok nem teszik lehetővé, hogy az említett szervek bármelyikét is kártérítésre kötelezzék. 
2001. január 4-én Eger Megyei Jogú Város polgármestere írt levelet a Dobó István Vármúzeum igazgatójának. Arra kérte az igazgatót, hogy a panaszos ügyét mielőbb megnyugtató módon rendezze, és az ügyre kiemelt figyelmet fordítson.
2000. január 23-án a Heves Megyei Önkormányzati Hivatal Területfejlesztési Igazgatósága arról tájékoztatta a panaszost, hogy a panasz végleges megoldása érdekében szakhatósági állásfoglalást kértek az Országos Műemlékvédelmi Hivatal Műemlékfelügyeleti Igazgatóságától. A panaszos olyan iratot nem csatolt, amely a szakhatósági álláspontot közölte volna a vizesedés megoldására.
	Az Országos Műemlékvédelmi Hivatal  Műemlékfelügyeleti Igazgatósága megkeresésemre a következő tájékoztatást adta. A probléma megoldásához már korábban megkísérelték a segítségnyújtást. A panaszos ingatlana nem korábbi a XIX. századinál, de mutatja a várfal melletti építkezés sajátosságait. A korabeli építkezéseknél a várfalat használták szerkezeti falként. A várfalakban meglévő természetes üregeket megtartották vagy tovább mélyítették. A főépületek, melléképületek némi túlzással védendő történeti állapotot mutatnak. Ez az állapot műszakilag rossz és szabálytalan, mivel a tetőidom egy szelete a szomszéd telkén épült. (A várfal ferde, a tető a várfal síkját követi.) A lakóépület falai szigeteletlenek. A várfal melletti fal közvetlenül a várfal mellé épült, a tetőnek nincs végfala, vagyis a várfalhoz simuló épület teljes felületén nedvesedik a várfalon keresztül. A várfal felületén végigfolyó víz a tetőre folyik, amely a burkolt udvaron nem szívódik fel, újabb nedvességforrást adva az udvari falaknak. A Műemlékfelügyeleti Igazgatóság véleménye szerint az épület vizes-penészes állapotát nem az 1981-91-ben folyó várfal helyreállítás utáni hibás tetőjavítás okozza, hanem a felsorolt "történeti hiányosságok". A megoldás lehet, ha a panaszos a saját telkén szigetelt végfallal átépíti a lakóépületét, a falak (épület és várfal) mentén épített drain hálózattal, esetleg a várfal tövében felszíni vízelvezetéssel. Ezzel jár az udvar burkolatának a bontása és a várral nem érintkező falak szellőző vakolattal segítő szellőztetése. Az ingatlan műemlékileg nem védett, az ügyben az első fokú hatóság Eger Megyei Jogú Város Önkormányzata.

Az ügy jogszabályi háttere
•	253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet az országos településrendezési és építési követelményekről 
Szennyvíz- és csapadékvíz-elvezetés
47. § (1) Építményt elhelyezni, ha annak telke előtt közműves szennyvízelvezető (közcsatorna) van csak a közcsatornára való rákötéssel lehet.
(5) Szennyvíz csak zártszelvényű csatornában vezethető. Csapadékvíz, talajvíz és kiemelt bányavíz - a vonatkozó hatósági előírások megtartásával - nyílt árokban is vezethető.
•	(8) A telek, terület csapadékvíz-elvezetési rendszerét úgy kell kialakítani, hogy a víz a terepen és az építményekben, továbbá a szomszédos telkeken és építményekben, valamint a közterületen kárt (átázást, kimosást, korróziót stb.) ne okozzon, és a rendeltetésszerű használatot ne akadályozza.
(9) A csapadékvíz a telken belül elszivárogtatható, ha ez a telek és a szomszédos telkek, továbbá az építmények állékonyságát és rendeltetésszerű használatát nem veszélyezteti.
(10) A telekről csapadékvizet a közterületi nyílt vízelvezető árokba csak zártszelvényű vezetékben és az utcai járdaszint alatt szabad kivezetni. Amennyiben a vízelvezető árok a közút tartozéka, úgy abba a környezetéből - a telkekről - csapadékvíz bevezetése csak az út kezelőjének hozzájárulásával történhet.

Az érintett alkotmányos jog
•	1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban, a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.

A vizsgálat megállapításai
	A vizsgálatban megállapítottam, hogy panaszos előadása, a rendelkezésemre álló iratanyag, a különböző hatóságok nyilatkozatai, előírásai egymásnak ellentmondanak. Eger város jegyzője már 1999-ben arról értesítette a Dobó István Vármúzeum vezetését, hogy a vízügyi jogszabályok értelmében minden ingatlan csapadékvíz-elvezetését úgy kell megoldani, hogy az más magáningatlanon, illetve közterületi ingatlanon kárt nem okozzon.  Ugyanezen probléma megoldását a Műemlékfelügyeleti Igazgatóság egészen másképp látja, és úgy foglalt állást, hogy a panaszos az átépítéssel, vízelvezető rendszerrel és egyéb műszaki megoldásokkal szüntetheti meg a vizesedést. A Műemlékfelügyeleti Igazgatóság azt nem vitatta, hogy a panaszos ingatlana a vizesedést a várfalról kapja. A tényállás megállapításakor arra is rámutattam, hogy a várfal helyreállításkor a bontás a panaszos ingatlanán nem valósult meg, a vasbeton megerősítés itt megszakadt. A célravezető műszaki megoldás az lenne, ha a várfal-megerősítés módszere itt sem térne el a folyamatosságtól, ezzel egyidejűleg a Vár tulajdonosa is eleget tud tenni a vízelvezetési kötelezettségének. A hatósági, esetleg bírói út igénybevétele nem feltétlen követendő előírás, mivel a megegyezés, a polgári jogi szerződés megkötése a leggyorsabb és mindkét fél akaratát tükröző módszer. Amennyiben a Vár tulajdonosa munkaterülethez jut, úgy a vízelvezetést képes megoldani, mivel a vízelvezetésre jogszabályi kötelezettsége is fennáll.
	A vizsgálat megállapította, hogy a vízelvezetés megoldására az önkormányzat a jogszabályi előírásokra hivatkozó kötetezést vagy elutasítást tartalmazó határozatot nem hozott. Ilyen határozat hiányában a panaszos (de akár a kötelezett is) jogorvoslati jogával nem élhetett. A jogorvoslati jog hiányában a közigazgatási út nem fejeződhetett be, és az ügy esetleges bírósági felülvizsgálatának alkotmányos lehetősége is elmaradt. A panaszos ügyében az országgyűlési biztos vizsgálati jogosultságát a hatóság intézkedésének a mulasztása alapozta meg. Ezért kezdeményezésem - figyelemmel a jogorvoslat igénybevételére is - a panaszos által korábban beadott kérelem alapján történő hatósági határozat meghozatalára irányul. A kötelezést tartalmazó, esetleg elutasító határozat hiánya, a jogorvoslati út igénybevételének elmaradása éveken át megakadályozta, hogy a vízelvezés problémája megoldódjon. Ez pedig a panaszos ingatlanának fokozatos romlását idézte elő.
	A vizsgálatban megállapítottam, hogy Eger Megyei Jogú Város Önkormányzata a vízelvezetésre vonatkozó határozat kiadásának elmaradásával vagy a kérelem azonnali áttételének elmulasztásával a jogorvoslathoz és a tulajdonhoz való alkotmányos jogokkal kapcsolatban visszásságot okozott.

Kezdeményezés
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján felkérem Eger Megyei Jogú Város Önkormányzatának jegyzőjét, hogy a panaszos korábbi kérelme (i), illetve szükség szerint a helyszínen készítendő jegyzőkönyv és az abban foglalt nyilatkozat alapján a vonatkozó jogszabályok figyelembevételével, (a Vár műemléki védettségére tekintettel is) határozattal döntsön a vízelvetés megoldására irányuló kérdésében, vagy azt határozathozatal céljából haladéktalanul küldje meg a Műemlékfelügyeletnek.
	Kérem a jegyző urat, hogy a kezdeményezéssel kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéséről 30 napon belül értesíteni szíveskedjen.

Budapest, 2001. május 8.

Gönczöl Katalin