OBH 2760/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Győrffy Zsuzsanna

A vizsgálat megindítása
	A Magyar Hírlap folyó év május 31-én megjelent cikke szerint egy soltvadkerti tanyán apja brutalitása miatt öngyilkosságot követett el egy tizenegy éves kislány. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban Obtv.) 16. § (2) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján az ügyben hivatalból vizsgálatot indítottam.
	A területileg illetékes jegyzőtől és a gyermekjóléti szolgálattól tájékoztatást kértem azzal kapcsolatban, hogy az érintett család a gyermekvédelmi szakemberek látókörében volt-e, alapellátásban a családot gondozták-e.

A megállapított tényállás
	A gyámhatóságnak a családdal 1988. szeptembere óta folyamatos kapcsolata volt, minden évben több alkalommal kaptak rendkívüli segélyt. A család 1991 szeptemberétől három gyermek után rendszeres nevelési segélyt, majd az azt felváltó rendszeres gyermekvédelmi támogatást kapott.
	A kiskorúak veszélyeztetésének tényét az illetékes gyámhatóságnál a családból elkerült legidősebb lány és az anya testvére 1993. augusztusában jelezte. A gyámhatóság környezettanulmányt végzett a családnál, majd az illetékes rendőrkapitányságon kiskorú veszélyeztetése miatt feljelentést tettek az apa ellen. A rendőrség az eljárást megszüntette, mert megítélésük szerint a családi problémák nem merítették ki a kiskorú veszélyeztetésének törvényi tényállását.
	Ezt követően 1998-ig családi problémákról a gyámhatósághoz sehonnan semmilyen jelzés nem érkezett. Ekkor az egyik nagykorúságának eléréséhez közel álló fiú elköltözött a családtól, az anya attól való félelmében, hogy többi gyermeke is elhagyja a családot kérte a gyámhatóság segítségét. A gyámhatóság munkatársai beszéltek az apával, felhívták a figyelmét arra, hogy változtasson nevelési módszerein. Ezt követően a gyámhatóság felkérte a Családsegítő- és Gyermekjóléti Szolgálatot a család gondozására, kérte tegyenek javaslatot arra vonatkozóan szükségesnek tartják-e gyermekek védelembe vételét.
	A gyermekjóléti szolgálat a családnál környezettanulmányt végzett. A környezettanulmány készítése alatt mindkét szülő otthon tartózkodott, gyerekeikről szeretetteljesen beszéltek, a családgondozó nem észlelt a kiskorúakat veszélyeztető magatartást. A családgondozó az iskolába járó gyermekek tanulmányi eredménye felől is érdeklődött, az osztályfőnököktől panaszt nem hallott. A gyermekjóléti szolgálat akkori véleménye szerint a család problémája alapellátásban kezelhető, a gyermekek védelembe vételét nem tartották indokoltnak. A család gondozása azóta is folyamatos, játék-és ruhaadománnyal is segítik a családot.
	Az anya 1998. októberében segítséget kért a gyermekjóléti szolgálattól, mert attól tartott, hogy felnövekvő gyermekei apjuk agresszív viselkedése miatt el fogják hagyni a szülői házat. Nem akarta sem azt, hogy férje tudomást szerezzen segítség kéréséréről, sem azt sem, hogy gyermekei hét közben kollégiumban legyenek. Férjét nem akarta elhagyni, a gyermekjóléti szolgálat által felajánlott segítségnyújtási lehetőségekkel nem élt.
	A gyermekjóléti szolgálatnak 1998. novemberében az iskola jelezte, hogy az egyik gyermek hajában serkét találtak, az óvoda pedig azt, hogy a másik gyermeket nem iratták be iskola-előkészítő foglalkozásra. A családgondozó felkereste a családot, ahol csak az anyát találta otthon, aki ígéretet tett arra, hogy a serkés gyermek fejét kezelni fogják, de azt nem értette meg miért van szükség a másik gyermeknél az iskola-előkészítő foglalkozásra. A távollévő férj agresszív magatartására ekkor nem panaszkodott. A gyermekjóléti szolgálat többszöri felszólításának eredményeképpen sikerült elérni, hogy a beiskolázás előtt álló kiskorút beíratták az óvodába.
	Folyó év áprilisában a család egyik 16. életévét betöltött gyermeke kérte a gyámhivataltól, hogy járuljanak hozzá, hogy a családi házat elhagyhassa, megnevezte azt a személyt, aki családjába fogadná. A fiatalkorú jelezte, hogy édesapja nem dolgozik, rendszeresen fogyaszt alkoholt, ennek hatására kiabál a családjával. A gyermekjóléti szolgálat munkatársa érdeklődött a fiatalkorú osztályfőnökénél, aki a fiatal családi ház elhagyásának kérelmét indokolatlannak tartotta.
	A gyermekjóléti szolgálat tájékoztatása szerint a veszélyeztetettséget észlelő-és jelzőrendszerük jól és hatékonyan működik, folyamatos kapcsolatban állnak az óvodával, iskolával, gyámhatósággal, gyámhivatallal, védőnőkkel. Az öngyilkosságot elkövető gyermekkel kapcsolatban semmiféle figyelemfelhívó jelzést nem kaptak az iskolából, a gyermek édesanyja és a családi házat már elhagyó testvérei sem tettek említést arról, hogy az apa agresszivitása tettlegességben is megnyilvánult volna, a gyermek fizikai bántalmazásáról sem a gyámhatóságnak, sem a gyermekjóléti szolgálatnak nem volt tudomása.

Az ügy jogszabályi háttere

A Magyar Köztársaság Alkotmánya 
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról
1. § (1) E törvény célja, hogy megállapítsa azokat az alapvető szabályokat, amelyek szerint az állam, a helyi önkormányzatok és a gyermekek védelmét ellátó természetes és jogi személyek, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező más szervezetek meghatározott ellátásokkal és intézkedésekkel segítséget nyújtsanak a gyermekek törvényben foglalt jogainak és érdekeinek érvényesítéséhez, a szülői kötelességek teljesítéséhez, illetve a gondoskodjanak gyermekek veszélyeztetettségének megelőzéséről és megszüntetéséről, a hiányzó szülői gondoskodás pótlásáról, valamint a gyermekvédelmi gondoskodásból kikerült fiatal felnőttek társadalmi beilleszkedéséről.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltak szerint eljáró szervezetek és személyek tevékenységük során együttműködnek a családdal és - jogszabályban meghatározottak szerint - elősegítik a gyermek családban történő nevelkedését.
17. § (1) Az e törvényben szabályozott gyermekvédelmi rendszerhez kapcsolódó feladatot látnak el - a gyermek családban történő nevelkedésének elősegítése, a gyermek veszélyeztetettségének megelőzése és megszüntetése érdekében - a törvényben meghatározott  alaptevékenység keretében
b) a személyes gondoskodást nyújtó szolgáltatók, így különösen a családsegítő szolgálat, a családsegítő központ,
c) a közoktatási intézmények, így különösen a nevelési-oktatási intézmény, a nevelési tanácsadó,
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott intézmények és személyek kötelesek jelzéssel élni a gyermek veszélyeztetettsége esetén a 40. §-ban meghatározott gyermekjóléti szolgálatnál, illetve indokolt esetben kötelesek hatósági eljárást kezdeményezni. Ilyen jelzéssel és kezdeményezéssel bármely állampolgár és a gyermekek érdekeit képviselő társadalmi szervezet is élhet.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott személyek, szolgáltatók, intézmények és hatóságok a gyermek családban történő nevelkedésének elősegítése, a veszélyeztetettség megelőzése és megszüntetése érdekében kötelesek egymással együttműködni.

39. § (2) A gyermekjóléti szolgáltatás feladata a gyermek veszélyeztetettségének megelőzése érdekében
a) a veszélyeztetettséget észlelő és jelző rendszer működtetése, a nem állami szervek, valamint magánszemélyek részvételének elősegítése a megelőző rendszerben,
b) a veszélyeztetettséget előidéző okok feltárása és ezek megoldására javaslat készítése,
c) az a) pontban, valamint a 17. § (1) bekezdésében meghatározott személyekkel és intézményekkel való együttműködés megszervezése, tevékenységük összehangolása.
(3) A gyermekjóléti szolgáltatás feladata a kialakult veszélyeztetettség megszüntetése érdekében
a) családgondozás a családban jelentkező működési zavarok ellensúlyozására,
b) a családi konfliktusok megoldásának elősegítése, különösen a válás, a gyermekelhelyezés és a kapcsolattartás esetében,
c) az egészségügyi és a szociális ellátás, valamint a hatósági beavatkozás kezdeményezése,

A vizsgálat megállapításai
	A rendelkezésemre álló iratokból megállapítottam, hogy az illetékes gyámhatóság és a gyermekjóléti szolgálat a gyermekvédelmi törvényben előírt kötelezettségeinek eleget tett.
	A gyermekek veszélyeztetettségét észlelő és jelzőrendszert működtet, a kiskorúak veszélyeztetésének észlelésekor a család gondozását megkezdte, ennek során nem látta okát annak, hogy a gyermekek védelembe vételét kezdeményezze.
	Mind a gyámhatóságnak, mind a gyermekjóléti szolgálatnak tudomása volt a család nehéz anyagi helyzetéről, az apa agresszív természetéről. A családot anyagilag segítették, a család életét figyelemmel kísérték, akkori tapasztalataik szerint az apa agresszivitása csak szavakban nyilvánult meg, a gyermekek fizikai bántalmazásáról nem volt tudomásuk. 
	A gyermekvédelmi törvény elsődleges célja az, hogy a gyermekeket vér szerinti családjuk nevelje. A már kialakult veszélyeztetettség esetén a család gondozása, segítése a gyermekvédelemmel foglalkozó szervezetek és a hatóság feladata. Ezt az ügyben eljáró hatóság és gyermekjóléti szolgálat a maga eszközeivel megtette, a tragédia bekövetkezése nem az ő mulasztásuk miatt történt.
	A fentiek alapján megállapítottam, hogy az ügyben eljáró szervek eljárása alkotmányos visszásságot nem okozott, ezért az Obtv 17.§ (1) bekezdése alapján a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2000. július 24.

Gönczöl Katalin