OBH 2674/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit

Az eljárás megindulása:
	A panaszos ügyvéd beadványában sérelmezte, hogy az V-VIII-XIII. kerületi Rendőrkapitányságon - érvényes meghatalmazása ellenére - nem engedték meg, hogy az előzetes letartóztatásban levő védencével beszélhessen. Panaszait a felettes ügyészi szervek nem vizsgálták ki érdemben, csak a Legfőbb Ügyészségtől kapott olyan határozatot, melyben az akkori gyakorlat megváltoztatását helyezték kilátásba, de tényleges intézkedésről nem szerzett tudomást.
A panaszos hivatali visszaélés miatt feljelentést is tett a védence ügyében eljáró rendőrrel szemben, de a nyomozást - álláspontja szerint - indokolatlanul és tévesen megszüntették.
	Az ügyben alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében tájékoztatást kértem a legfőbb ügyésztől.

Érintett alkotmányos jogok:
•	Jogállamiság, jogbiztonság elve (Alkotmány 2. § /1/ bek.);
•	Védelemhez való jog (Alkotmány 57. § /3/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok: 
•	1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.):
225. § Az a hivatalos személy, aki azért, hogy jogtalan hátrányt okozzon vagy jogtalan előnyt szerezzen, hivatali kötelességét megszegi, hatáskörét túllépi, vagy hivatali helyzetével egyébként visszaél, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról (Be.): 
48. § (1) Védőt elsősorban a terhelt hatalmazhat meg. A meghatalmazásról a terhelt törvényes képviselője vagy nagykorú hozzátartozója is gondoskodhat; a meghatalmazásról a terheltet értesíteni kell.
(2) A terhelt a meghatalmazást mind az általa, mind a más által meghatalmazott védőtől megvonhatja.
Védőt elsősorban a terhelt hatalmazhat meg. Azonban helyette törvényes képviselője és nagykorú hozzátartozója is adhat meghatalmazást. Akkor, ha a meghatalmazást ezen utóbbi személyek adták, erről a tényről a terheltet a hatóságnak értesítenie kell. A meghatalmazott védő a hatóságok előtt meghatalmazásának becsatolását követően járhat el, ez a tény jogosítja fel a védőt eljárási jogainak gyakorlására.
A megbízó a meghatalmazást bármikor visszavonhatja, a terhelt pedig a más által adott meghatalmazás visszavonására is jogosult.
126. § (1) A feljelentés beérkezésétől számított három napon belül a nyomozás megtagadásáról vagy elrendeléséről kell határozni. Ha a feljelentés alapján ebben nem lehet megnyugtatóan állást foglalni, tizenöt napon belül a feljelentés kiegészítésének van helye. Ezt a határidőt a nyomozó hatóság vezetője indokolt esetben tizenöt nappal, ha pedig vizsgálatot kell tartani, további harminc nappal meghosszabbíthatja.
127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(2) Nincs helye panasznak a feljelentés kiegészítése, valamint a nyomozó hatóság egyéb adatszerző tevékenysége során végzett eljárási cselekmények, a nyomozás elrendelése, a vádemelés, továbbá a bizonyítás körébe tartozó nyomozási cselekmények elrendelése és sorrendje miatt. Csak a sértett élhet panasszal a vádemelés mellőzése miatt.
(4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.
•	1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről (Ptk.):
222. § Képviseleti jogot - a törvényen, a hatósági rendelkezésen és az alapszabályon alapuló képviseleten felül - a képviselőhöz, a másik félhez vagy az érdekelt hatósághoz intézett nyilatkozattal (meghatalmazás) lehet létesíteni.
A meghatalmazás olyan egyoldalú, címzett jognyilatkozat, amely képviseleti jogot keletkeztet és jognyilatkozat tételére jogosít. Arra hivatott, hogy a belőle származó jogosultságot harmadik személyekkel szemben - azaz kifelé - igazolja. Címzettje maga a képviselő, de az adott jogügylettel érintett másik fél vagy hatóság egyaránt lehet. Olyankor, amikor a címzett a másik fél vagy valamely hatóság, a képviselő csak előttük járhat el még akkor is, ha a meghatalmazás szélesebb körben érvényesülő jogosultságra enged következtetni.
474. § (1) Megbízási szerződés alapján a megbízott köteles a rábízott ügyet ellátni.
(2) A megbízást a megbízó utasításai szerint és érdekének megfelelően kell teljesíteni.
(3) Ha a megbízás teljesítéséhez szerződéskötésre van szükség, a megbízáshoz olyan alakszerűségek szükségesek, amilyeneket jogszabály a megbízás alapján kötendő szerződésre előír.
1. a meghatalmazás és a megbízás
A meghatalmazás képviseleti jogot létesítő egyoldalú jognyilatkozat (Ptk. 222. §), amelyre akkor van szükség, amikor a fél (meghatalmazó) képviselő (meghatalmazott) útján kíván jognyilatkozatokat tenni (Ptk. 219. §). A megbízás viszont szerződés, amely bármilyen ügy ellátására irányulhat, de nem feltétlenül jár együtt képviselettel, vagyis jognyilatkozat tételével.

A megállapított tényállás:
	A panaszos ügyvéd 1998. június 8-án megjelent a XIII. kerületi Rendőrkapitányságon, hogy - az előzetes letartóztatásban levő gyanúsított felesége által adott meghatalmazás alapján - a védencével találkozzon. A rendőrségi előadó az újabb meghatalmazásról való értesítés céljából felkereste a gyanúsítottat, tekintettel arra is, hogy a terhelt korábbi nyilatkozata szerint az általa meghatalmazott védőn kívül nem igényel más ügyvédet. A gyanúsított ezt követően - a panaszos szerint az előadó nyomására - visszavonta a felesége által adott meghatalmazást, a rendőr pedig nem engedte meg, hogy a fogdán várakozó ügyvéd beszélhessen a terhelttel. Másnap és harmadnap a panaszos újból megjelent a fogdán a gyanúsított feleségétől, ill. édesapjától származó meghatalmazással, de az előadó továbbra sem tette lehetővé, hogy "védencével" találkozhasson. 
	Az ügyvéd a rendőri intézkedés miatt panaszt és feljelentést tett az V-VIII-XIII. kerületi Ügyészségen, ill. a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál. Az ügyészség június 11-én meghallgatta a gyanúsítottat, meghatalmazott védőjének értesítése mellett. Az adott időpontban a panaszos is megjelent, a gyanúsított édesapjától származó, a bíróságra is becsatolt meghatalmazás birtokában, és kérte védői jogai gyakorlásának biztosítását. Az ügyészi meghallgatáson a gyanúsított előadta, hogy mivel anyagilag nem állnak jól, a feleségével abban állapodtak meg, hogy az általa már meghatalmazott védőn kívül mást nem vesznek igénybe, ezért is vonta vissza a panaszos meghatalmazását. A kihallgatáson becsatolt újabb meghatalmazással kapcsolatban - a védőkkel folytatott ellenőrzés nélküli beszélgetés után - végül úgy nyilatkozott: "hát nem tudom, akkor legyen mind a két ügyvéd".
	A kerületi ügyészség 1999. június 16-án, a Fővárosi Főügyészség augusztus 2-án elutasította az ügyvédi panaszt. A határozatok indoklása szerint a nyomozó hatóság nem követett el törvénysértést, mert a panaszos ügyvéd június 11-ig nem rendelkezett érvényes meghatalmazással. A más által adott meghatalmazásról - a Be. 48. § (1) bekezdése alapján - a hatóságnak értesítenie kell a terheltet, aki a meghatalmazást visszavonhatja. Mivel adott esetben a gyanúsított visszavonta a panaszos meghatalmazását, ezért nem vehetett részt a büntetőeljárásban védőként. A panaszos álláspontja szerint azonban a Be.-ben felsorolt személyek által adott meghatalmazás alapján a védőnek lehetővé kell tennie, hogy védencével beszélhessen, a meghatalmazás érvényességének nem kelléke a terhelt elfogadó nyilatkozata.
	A Legfőbb Ügyészség 1999. szeptember 6-án kelt határozatában szintén elutasította az ügyvéd panaszát, jelezve ugyanakkor, hogy "a fővárosi főügyész olyan gyakorlat kialakítására tesz intézkedést, hogy a más általi meghatalmazásról a nyomozó hatóság vagy az ügyész a meghatalmazott védő jelenlétében tájékoztassa a terheltet, így a meghatalmazás visszavonására is csak a védő jelenlétében kerülhetne sor."
A legfőbb ügyész helyettesének tájékoztatása szerint a fővárosi főügyész ezt követően - a Budapesti Ügyvédi Kamarával való egyeztetés után - megkereste a budapesti rendőr-főkapitányt. A főügyész - egyrészt a gyanúsítottnak a hatóság részéről történő illetéktelen befolyásolása, másrészt annak elkerülése érdekében, hogy a fogva levő terhelttel ne érintkezhessen olyan ügyvéd, aki nem a védője - az alábbi gyakorlat kialakítását javasolta:
"Abban az esetben, ha a fogva levő és korlátlanul cselekvőképes terhelt nagykorú hozzátartozója hatalmaz meg védőt, vagy ha az ügyvéd a terhelttől vár meghatalmazást, és ennek aláírása végett jelenik meg a nyomozó hatóságnál, a hatóság tagja vezettesse elő a fogvatartottat és az ügyvéd jelenlétében ő közölje vele a látogatás célját. Egyúttal fel kell világosítania a terheltet azon jogáról, hogy a megbízást tetszése szerint jóváhagyhatja vagy visszavonhatja, meghatalmazást adhat, valamint a más által adott megbízást/meghatalmazást megvonhatja. Ha a terhelt az ügyvéd és a hatóság tagjának jelenlétében a megbízást nem vonja vissza vagy meghatalmazást ad, a védő eljárási jogosultságát el kell fogadni." 
A BRFK bűnügyi helyettese 2000. február 8-án intézkedést adott ki az előzetes letartóztatásban levő gyanúsított büntetőeljárási jogai gyakorlásának biztosítása érdekében.
	Az Ügyészségi Nyomozó Hivatal - a feljelentés kiegészítését követően - 1999. augusztus 31-én megtagadta a nyomozás teljesítését a hivatali visszaélés tárgyában, mert a feljelentett cselekmény nem minősült bűncselekménynek. Kimondták, hogy egyrészt nem valósult meg rendőri kötelességszegés, másrészt a magatartás célzatossága sem volt megállapítható. A Fővárosi Főügyészség november 19-én, a Legfőbb Ügyészség 2000. március 16-án elutasította a határozat elleni panaszt.

A vizsgálat megállapításai: 
	A Be. 48. § (1) bekezdése szerint védőt elsősorban a terhelt, másodsorban annak törvényes képviselője vagy nagykorú hozzátartozója hatalmazhat meg. Mivel a kiskorú, gondnokság alatt álló vagy adott esetben a fogvatartott terhelt - jogilag ill. fizikailag - nem teljesen cselekvőképes, ezért a jogalkotó a törvényes képviselőnek és a nagykorú hozzátartozónak is jogot biztosított arra, hogy - bizonyos korlátok közt - a terhelt védőjeként eljárjon, vagy a védelem ellátására ügyvédi meghatalmazást adjon. Ez a meghatalmazás, mint egyoldalú, címzett jognyilatkozat, a meghatalmazó általi aláírással érvényessé válik.
A törvény csak annyiban tesz különbséget a terhelt ill. a más által adott védői meghatalmazás között, hogy a terhelt a mástól származó meghatalmazást is visszavonhatja (Be. 48. § /2/ bek.). A kommentár értelmében azonban a védő meghatalmazásának a hatósághoz történő becsatolását követően gyakorolhatja eljárási jogait. Ennélfogva a terhelt nagykorú hozzátartozója által adott meghatalmazás benyújtását követően az ügyvéd már védőként járhat el a terhelt érdekében, ezért biztosítani kell számára az őt megillető jogok gyakorlását. A terheltnek nem kell külön nyilatkoznia a meghatalmazás elfogadásáról.
A terheltnek azonban bármikor joga van a meghatalmazás visszavonására, vagy akár a védőjével való együttműködés megtagadására, amit az ügyvédnek is el kell fogadnia. Ezért célszerű lenne olyan gyakorlatot követni, hogy - amennyiben a fogvatartott a mástól származó meghatalmazásról való tudomásszerzésekor jelzi, hogy nem kívánja azt fenntartani - a terhelt személyesen közölje a védőjével a meghatalmazás visszavonását. Ha ezt a szándékát az értesítéskor nem közli a hatóság tagjával, az ellenőrzés nélküli kommunikációt biztosítani kell az ő és védője számára. A terhelt ezt követően is bármikor dönthet úgy, hogy - ha nem elégedett a védő munkájával, vagy nincs rá anyagi fedezete - megvonja az ügyvédi meghatalmazást.
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a rendőrség eljárása visszásságot okozott a védelemhez való joggal összefüggésben: a fogvatartott gyanúsítottat ugyanis értesítenie kellett volna az újabb meghatalmazásokról. A hozzátartozótól származó és a terhelt által vissza nem vont, érvényes meghatalmazások alapján a védőnek június 9-étől joga lett volna találkoznia a védencével. Hivatali visszaélés miatt a nyomozás megtagadására viszont megalapozottan került sor, ugyanis nem állt fenn jogtalan hátrány okozására vagy jogtalan előny szerzésére irányuló szándék.
	Mindezekre tekintettel - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bekezdésében foglalt jogommal élve - felkérem a legfőbb ügyészt, hogy - a védelemhez való jog maradéktalan biztosítása, valamint az illetéktelen hatósági beavatkozás gyanújának elkerülése érdekében - megállapításaimat és a fővárosban követett gyakorlatot is figyelembe véve, országos szinten rendezze ezt a kérdést.

Budapest, 2001. június 6.

Gönczöl Katalin