J e l e n t é s
az OBH 2613/2000. számú ügyében

								Ügyintéző: dr. Szántó Eszter

Az eljárás megindulása
A Mai Nap 2000. május 21-i számában megjelent cikk egy, az Állampusztai Büntetés-végrehajtási Intézetben büntetését töltő rab kálváriájával foglalkozott. A cikk szerint a rab - egy korábbi balesete következtében - hetvenöt százalékos rokkant, a bv intézetbe kerülésekor egy lába 2 cm-re rövidebb volt, mint a másik, ez a különbség a szabadságvesztés időtartama alatt 4 cm-re nőtt. Az elítélt szülei szerint fiuk nem kapott segítséget a szükséges kórházi kezelések elvégzéséhez, büntetése enyhítésére sem került sor. A szülők úgy nyilatkoztak, hogy segítségért fordultak az ombudsmanhoz is, ahonnan nem kaptak választ .
A cikk alapján az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. §-ának (2) bekezdésében foglaltakra tekintettel hivatalból vizsgálatot indítottam. Vizsgálatom az Alkotmányban biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének gyanújával indult, egyúttal tájékoztatást és a vonatkozó iratok megküldését kértem a büntetés-végrehajtás országos parancsnokától.

A megállapított tényállás
A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka arról tájékoztatott, hogy az elítéltet 1999. február 22-én fogadta be a büntetés-végrehajtás szervezete. Orvosi befogadásakor az elítélt elmondta, hogy balesete kapcsán medence- és combcsonttörést, valamint agy- és arckoponya sérülést szenvedett. Részletes kivizsgálása és a további teendők elbírálása érdekében 1999. március 1-én a vizsgálattal érintettet a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházába szállították. Szakorvosi vizsgálata során sem műtéti, sem egyéb teendőt nem tartottak szükségesnek. 
A rabot egészségi állapotára tekintettel munkaképtelennek nyilvánították, elhelyezését az egészségügyi körletben biztosították. 
1999. szeptember 15-én az elítéltet ismételten a bv. Központi Kórházába utalták, hogy állcsonttörése következtében keletkezett deformitást műtéti úton orvosolják. A műtétet kihelyezéssel a Szent Rókus Kórház vállalta, az utókezelésre a bv. Központi Kórház lett volna az illetékes. A műtétre azonban nem került sor, mert a fogvatartott nem egyezett bele. Állapota azonban sem sürgős orvosi ellátást, sem eltérő étrendet nem igényelt. 
Az orvosi dokumentáció szerint a medence- és combcsonttöréssel kapcsolatos állapota miatt nem volt szükséges műtéti beavatkozás. 
A fogvatartott három alkalommal kérvényezte büntetése félbeszakítását (1999. augusztus 25, október 25, december 2.), minden alkalommal külkórházi vizsgálatra hivatkozott. A bv. intézet parancsnoka a kérelmeket elutasította, tekintettel arra, hogy a kért vizsgálatok a büntetés-végrehajtás keretén belül megoldhatóak.
2000. január 18-ra előjegyezték MR vizsgálatra, amely elvégzésébe az elítélt ekkor nem egyeztetett bele, a vizsgálat lefolytatására ezért csak március 29-én került sor. Az eredmények medence- és combcsonttörés utáni állapotot írtak le. Megállapították, hogy műtétre nincs sürgős szükség, a gyógytorna céltalan. Javasolták viszont ortopéd cipő kiváltását, szükség esetén fájdalomcsillapító szedését. (Az eredményeket több szakorvos megkonzultálta.)
2000. májusától az elítélt - saját felelősségére - használta az intézet kondicionáló termét, ennek megkezdésétől állapotának javulásáról számolt be.
Az országos parancsnok arról is tájékoztatott, hogy a sérelmet szenvedett elítéltről először 2000. február 4-én jelent meg cikk a Mai Napban. Ezután az országos parancsnok megkereste az Országos Parancsnokság Egészségügyi Főosztályát, amely vizsgálatot folytatott le, és az elítélt sorsát figyelemmel kísérte.

Az ügy jogszabályi háttere
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
22. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása fontos okból - közérdekből, illetőleg az elítélt személyi, családi körülményei, egészségi állapota miatt - félbeszakítható.

5/1998. (III. 6.) IM rendelet a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról
1. § (3) A büntetések és intézkedések végrehajtása során a fogvatartott egészségi állapotának megfelelő gyógyító-megelőző ellátását elsősorban a fogvatartó bv. intézet, illetve a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza (a továbbiakban: Központi Kórház), annak a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben működő Krónikus Utókezelő Részlege (a továbbiakban: Utókezelő Részleg), valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (a továbbiakban: IMEI) biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni.
(5) Amennyiben a fogvatartott megfelelő egészségügyi ellátása a büntetés-végrehajtási szervezet keretein belül nem lehetséges, a bv. intézet orvosa (a továbbiakban: bv. orvos) vagy a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézete (a továbbiakban: bv. egészségügyi intézet) gondoskodik arról, hogy a fogvatartott nem a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézményben (a továbbiakban: egészségügyi intézmény) részesüljön a megfelelő ellátásban.
2. § A fogvatartott az 1. § (5) bekezdésében foglaltaktól eltérően egészségügyi intézmény térítésköteles szolgáltatását csak akkor veheti igénybe, ha azt a bv. intézet parancsnoka engedélyezi, a fogvatartott a várható költségeket - ideértve a szállítás költségeit is - megelőlegezi, és az egészségügyi intézmény a szolgáltatást vállalja.
6. § (1) A fogvatartottat befogadáskor közegészségügyi és járványügyi szempontból egészségügyi szakdolgozó megvizsgálja. (...)
(2) Befogadás után legkésőbb 72 órával a fogvatartottat a bv. orvos megvizsgálja, rögzíti a fogvatartott kórelőzményi adatait, általános egészségi állapotát, fizikális státuszát, valamint elbírálja a munkaképességét.

Az érintett alkotmányos jog
1949. évi XX. törvény A Magyar Köztársaság Alkotmánya
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

A vizsgálat megállapításai
Előzetesen azt vizsgáltam, hogy a sérelmet szenvedett családja mikor fordult az országgyűlési biztoshoz. Megállapítottam, hogy - a cikkben foglaltakkal ellentétben - a szülők nem kérték vizsgálat megindítását, vizsgálatot az adott ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosa hivatalból indított.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a bv. intézet az elítélt egészségét intézetbeli befogadását követően kivizsgáltatta. Állapota javítása érdekében egy alkalommal műtétre, egy alkalommal pedig mozgásszervi állapotának teljes körű kivizsgálására utalták. A műtét elvégzését elítélt nem vállalta, a kivizsgálásra pedig - az elítélt elutasító magatartása miatt - több, mint két hónapos csúszással került sor.
Az 5/1998. (III. 6.) IM rendelet a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról kimondja, hogy a "fogvatartott egészségi állapotának megfelelő gyógyító-megelőző ellátás elsősorban a fogvatartó bv. intézet, illetve a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza (...) biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni". Külkórházi ellátásra abban az esetben van lehetőség, "amennyiben a fogvatartott megfelelő egészségügyi ellátása a büntetés-végrehajtás szervezeti keretein nem lehetséges (...)". Tekintettel arra, hogy az elítélt ellátása megoldható volt a büntetés-végrehajtás keretén belül, nem vált szükségessé külkórházi kezelése. Jogszerűek és megalapozottak voltak tehát a bv. intézet parancsnokának azon határozatai, melyek - a külkórházi kezelésre hivatkozó kérelmek esetén - nem engedélyezték a büntetés félbeszakítását.

A fentiek alapján megállapítottam, hogy az ügyben érintett hatóság eljárása a vonatkozó jogszabályoknak megfelelt, és megtette azokat az intézkedéseket, melyek szükségesek voltak ahhoz, hogy az elítéltnek a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő alkotmányos joga a büntetés-végrehajtás során érvényesüljön. Ezért alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg, a vizsgálatomat ajánlás nélkül befejeztem.

Budapest, 2001. július 

Takács Albert