OBH 2556/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr.Gál Attila

A vizsgálat megindulása
	Panaszos 2000. május 17-én személyesen megjelenve fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához.  Sérelmezte:
	1) Kényszerhelyzetében magánszemélytől 1995. májusában kölcsönt vett fel, melynek fedezetéül családi házát ajánlotta fel. Anyagi helyzete úgy alakult, hogy 1995. novemberére nem tudta a kölcsön tőke részét visszafizetni, ezért a hitelező  kezét "rátette" a házra. Verőlegényekkel adott nyomatékot annak a felszólításának, hogy panaszos és családja  hagyja el az ingatlant. Panaszosék elhagyták a lakást, segítségért a rendőrséghez fordultak de onnan segítséget nem kaptak. Bejelentésüket jegyzőkönyvbe sem vették és később arra hivatkozással, hogy nem terjesztettek elő magánindítványt a magánlaksértés miatt, ügyével nem foglalkoztak, azt az ügyészség is elutasította.
	2) Okirathamisítás miatt az ellene és férje ellen indult ügyük a bíróság elé került. Ha a rendőrök jól végezték volna munkájukat nem kerültek volna ilyen nehéz helyzetbe.
Panaszos kéri ügyének kivizsgálását annak érdekében, hogy a hatóságok lehetőleg minden körülményt vizsgáljanak meg, s így hozzanak ügyükben új döntést.
	A panaszban sérelmezettek alapján felmerült a jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LXIX. sz. törvény (Obtv.) 17. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el.

Az érintett alkotmányos jogok
•	Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz való jog.
•	Az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében rögzített jogorvoslathoz való jog.

Az alkalmazott jogszabályok
•	A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV.  törvény  (Btk.)
31. § (1) A törvényben meghatározott esetekben a bűncselekmény csak magánindítványra büntethető.
(2) A magánindítvány előterjesztésére a sértett jogosult.
71. § (1) Megrovásban kell részesíteni azt, aki a cselekménye társadalomra veszélyességének csekély foka (28. §) vagy csekéllyé válása (36. §) miatt nem büntethető.
 (3) A megrovással a hatóság rosszallását fejezi ki, és az elkövetőt felhívja, hogy a jövőben tartózkodjék bűncselekmény elkövetésétől.
176. § (1) Aki másnak a lakásába, egyéb helyiségébe vagy ezekhez tartozó bekerített helyre erőszakkal, fenyegetéssel, hivatalos eljárás színlelésével bemegy, vagy ott bent marad, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) Az (1) bekezdés szerint büntetendő, aki másnak a lakásába, egyéb helyiségébe vagy az ezekhez tartozó bekerített helyre, az ott lakónak vagy azzal rendelkezőnek akarata ellenére, vagy megtévesztéssel
a) éjjel,
b) fegyveresen,
c) felfegyverkezve,
d) csoportosan
183. § (1) A 176-177. és a 178-181. §-ban meghatározott bűncselekmények elkövetői magánindítványra büntethetők.
274. § (1) Aki
c) közreműködik abban, hogy jog vagy kötelezettség létezésére, megváltozására vagy megszűnésére vonatkozó valótlan adatot, tényt vagy nyilatkozatot foglaljanak közokiratba, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

•	A büntető eljárásról szóló 1973. évi I. törvény  (Be.)
123. § (1) Magánindítványra büntethető bűncselekmény miatt csak a jogosult feljelentése alapján indítható büntető eljárás. A magánindítvány előterjesztésére jogosultnak minden olyan nyilatkozatát, amely szerint az elkövető büntetőjogi felelősségrevonását kívánja, magánindítványnak kell tekinteni.
(3) A magánindítványt attól a naptól számított 30 napon belül kell előterjeszteni, amelyen a magánindítványra jogosult a bűncselekmény elkövetőjének kilétéről tudomást szerzett. A (2) bekezdés esetén ezt a határidőt attól a naptól kell számítani, amelyen a magánindítványra jogosult a hatóság felhívásáról tudomást szerzett. A meghalt sértett hozzátartozója a még nyitva álló idő alatt terjesztheti elő a magánindítványt.
(4) A magánindítvány előterjesztésére nyitva álló határidő elmulasztása miatt igazolásnak nincs helye.
127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,
130. § (1) Nyomozásnak - a halaszthatatlan nyomozási cselekmények kivételével - a nyomozó hatóság vagy az ügyész határozata alapján van helye. A határozatnak csak rendelkező része és keltezése van.
(2) A nyomozás elrendelése előtt halaszthatatlan nyomozási cselekményeknek van helye, ha a késedelem veszéllyel jár, így különösen a megkezdett bűncselekmény befejezésének, újabb bűncselekmény elkövetésének, az elkövető elrejtőzésének, a bizonyítékok eltüntetésének vagy megsemmisítésének megakadályozása érdekében. Előzetes letartóztatás, ideiglenes kényszergyógykezelés és lakhelyelhagyási tilalom azonban nem rendelhető el.
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a gyanúsított követte el;
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
c) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
140. § (2) A nyomozást megszüntető határozatot közölni kell a sértettel, a feljelentővel és azzal, aki magánindítványt terjesztett elő. Ha a határozatot a nyomozó hatóság hozta, azt az ügyésznek is megküldi.
141. § (1) A nyomozás megszüntetése nem akadálya annak, hogy a hatóság ugyanabban az ügyben utóbb az eljárást folytassa.
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(2) Nincs helye panasznak a feljelentés kiegészítése, valamint a nyomozó hatóság egyéb adatszerző tevékenysége során végzett eljárási cselekmények, a nyomozás elrendelése, a vádemelés, továbbá a bizonyítás körébe tartozó nyomozási cselekmények elrendelése és sorrendje miatt. Csak a sértett élhet panasszal a vádemelés mellőzése miatt.
148/A. § Ha a gyanúsított a hatóság nyomozást megszüntető határozata ellen benyújtott panaszában a megrovás alkalmazását sérelmezi, a hatóság a büntetőeljárás folytatását rendeli el, megrovást azonban ismételten nem alkalmazhat.

A vizsgálat megállapításai
	1) Panaszos sérelmesnek tartja az ellene és férje ellen a közokirathamisítás büntette miatti vádemelést. Ellenük a Marcali Városi Ügyészség B.112/1998. számú, 1999. augusztus 12-én kelt vádindítvánnyal, a Marcali Városi Bírósághoz, a Btk. 217.§ (1) bekezdés c/ pontjába ütköző közokirathamisítás büntette miatt vádindítványt nyújtott be. A vádindítvány szerint panaszos és férje, mint eladók, 1995. november 10. napján a Nagyszakácsi, K. u. 236. szám alatti lakásukra adás-vételi szerződést kötöttek N.Á. és B. T-vel, mint vevőkkel. A szerződés aláírásakor a vevők közül N.Á. nem volt jelen, őt Sz. M. képviselte. Panaszos Sz. M-t arra biztatta, hogy mint Sz. Á. megbízottja, azon túl, hogy a szerződést mint jelenlevő tanú aláírja, N. Á. nevét, mint vevőét is írja a szerződésre. Sz.M. előbb ezt megtagadta, majd panaszos újabb biztatására, panaszos férje és H. J. jelenlétében a szerződésre N.Á nevét ráhamisította.
A közokirathamisitás miatti büntető eljárást a Marcali Rendőrkapitányság 1465/	1997. szám alatt folytatta le. E büntető eljárás  során gyanúsítottként vonták felelősségre Sz. M.-t, H. J.-t, N. Á-t, valamint panaszos férjét S. J.-t és a panaszost. Valamennyiükkel szemben a Marcali Városi Ügyészség, 1999. május 31-én kelt határozatával a nyomozást a Be. 139. § (1) bekezdés I. fordulata alapján, a cselekmény társadalomra veszélyességének csekély foka miatt, megszüntette és őket  a Btk. 71. § (1) bekezdés I. fordulata alapján megrovásban részesítette. A határozat felhívta figyelmüket arra, hogy a Be. 148/A. §- a alapján, ha a megrovást sérelmezik  az eljárás folytatását kell elrendelni. Mivel a panaszos és a férje a megrovást sérelmezték, és a Marcali Városi Ügyészség határozata ellen 1999. július 12. napján a Budaörsi Városi Ügyészségen panaszt jelentette be, a Marcali Városi Ügyészség a velük szembeni eljárás folytatását rendelte el és ellenük vádindítványt nyújtott be a Marcali Városi Bírósághoz. A Városi Bíróság  B.261/1999/3. számú, 1999. november 18-án hozott végzésében megállapította, hogy a panaszos és férje elkövették a vád tárgyává tett közokirat-hamisítás bűntettét, az eljárást azonban velük szemben megszüntette és őket megrovásban részesítette. A panaszos és férje a Marcali Városi Bíróság e végzése ellen fellebbezést jelentett be. Fellebbezésükre a Somogy Megyei Bíróság, 2000. január 26. napján hozott 1.Bf. 12/2000/2. számú végzésével az első fokú bíróság határozatát helyben hagyta.
Így a panaszos és férje ellen a közokirathamisitás büntette miatt indult büntető eljárást a Marcali Városi Bíróság, illetve a Somogy Megyei Bíróság jogerősen elbírálta.
Erre figyelemmel, mivel az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztos hatásköre a bírósági eljárásokra, az általuk elbírált ügyekre nem terjed ki, hatáskör hiányában a panasznak e részét nem vizsgáltam.
	2) A panaszos előadta, hogy az ellene elkövetett rongálás  (kutyáját 1997. december 18-19-re virradóra ismeretlen tettes megmérgezte, kára 60.000- Ft.), valamint a sérelmére két alkalommal  (1998. január 23-án és január 25-én) elkövetett magánlaksértés ügyében sem a rendőri, sem az ügyészi szervek nem intézkedtek megfelelően. Nem kaptak segítséget és bejelentésüket sem vették jegyzőkönyvbe.
A rendelkezésemre álló iratok alapján a panasz e részével kapcsolatban a következők állapíthatók meg:
	a) A Marcali Rendőrkapitányság 1997. december 16. napján kelt jegyzőkönyve szerint, a panaszos ismeretlen tettes ellen  tett feljelentést kutyája megmérgezése és az őt ezzel ért károkozás miatt. A jegyzőkönyvet a panaszos kézjegyével látta el.
Ugyancsak a Marcali Rendőrkapitányság 1465/1997. számú, 1998. január 1. napján kelt jegyzőkönyve rögzíti, hogy a panaszos lakásánál, halaszthatatlan nyomozási cselekményt foganatosítva 5 dg súlyú hús darabot foglalt le, melyet panaszos a mérgezést követő reggelen kapujuk előtt talált. A panaszos e jegyzőkönyvet is aláirta.
Mivel a panaszos B. A.-t jelölte meg, mint akire gyanakszik (mert mint vadásztársasági tag, könnyen jut méreghez), a Rendőrkapitányság B.A.t, 1999. február 8. napján gyanúsítottként hallgatta ki. Mivel a nyomozás  B.A. tagadásával szemben, a panaszos gyanúokán kívül más terhelő bizonyítékot nem tárt fel, a Marcali Rendőrkapitányság a nyomozást 1998. április 28-án megszüntette. A panaszos újabb bejelentése alapján e nyomozás folytatását rendelte el 1998. június 10-én. Ezt a nyomozást a Marcali Városi Ügyészség végül is, az 1999. május 31-én kelt B.112/1998. számú határozatával bizonyítékok hiánya okából megszüntette. 
	b) A sérelmezett magánlaksértések ügyében, a Marcali Rendőrkapitányság 1465/1997. számú iratainál megtalálható a Böhönye Rendőrőrs 1998. január 23-án kelt  „Jelentés”-e, amely rögzíti, hogy panaszos 1998. január 23-án 10 óra 30 perckor telefonon tett bejelentésére megjelent 10 óra 45 perckor a bejelentő lakásán, ahol a panaszos által, jelenlétüket sérelmező 4 személyt igazoltatta, akik közül kettőről B.T. és N.Á. -ről megállapította, hogy a lakás bejelentett tulajdonosai. Az igazoltatottak sérelmezték, hogy a panaszosék többszöri felszólításukra sem hajlandók a tulajdonukban lévő lakást elhagyni. A rendőrjárőr a jelenlevőket a vonatkozó jogszabályokra kioktatta, s mivel sem bűncselekmény sem szabálysértés gyanúját nem állapította meg, intézkedés nélkül eltávozott.
Ugyancsak megtalálható a nyomozati iratokban a Marcali Rendőrkapitányság járőrének 1998. január 25. napján kelt az a jelentése, mely szerint ezen a napon 17 óra 05 perckor azért jelent meg a panaszos lakásán, mert bejelentette, hogy megfenyegették, költözzön ki a lakásból, mert kidobálják a holmijait. A lakásban jelen volt B. T. és két barátja  Sz. A. és M. Z., B.T. előadta, hogy panaszos kiköltözéséről szó volt ugyan, de ők budapesti albérleti ügy miatt és nem azért jelentek meg, a panaszos lakásán, hogy őt onnan kiköltöztessék. Tudják, hogy ezzel  „törvénytelenséget” követnének el.
	A Jelentés szerint a járőr figyelmeztette a jelen levőket a törvények betartására, valamint arra, hogy ha B. T. a kilakoltatási szándékától nem állana el, úgy az eljárást vonna maga után. Egyik rendőri jelentés sem tartalmaz olyan nyilatkozatot, hogy a panaszos vagy férje kérte volna a magánlaksértések miatti eljárások lefolytatását. Ilyen nyilatkozatot a panaszos csak jóval később, az 1998. október 30-i tanúkénti kihallgatása során tett (kihallgatási jegyzőkönyv 11. oldal), akkor amikor a sérelmére dologrongálás miatti eljárásban sértett-tanúként kihallgatták.
	A magánlaksértések miatt eljárások lefolytatását, az általa feljelentett személyek felelősségre vonását, a cselekmény elkövetését követően több mint nyolc hónap múlva tette meg. Ennélfogva a Marcali Városi Ügyészség jogszerűen szüntette meg mindkét magánlaksértés miatt indított nyomozást, az 1999. május 31. napján kelt határozataival. E határozatok ellen a panaszos a Somogy megyei Főügyészséghez, majd a Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztályához fordult, végül felügyeleti panasszal ez utóbbi Vezetőjéhez. Panaszait valamennyi ügyészi szerv, mint alaptalan elutasította.
A magánlaksértés miatt 1998. október 30. (feljelentés időpontja) és 1999. május 31. napja (megszüntetés időpontja) közötti nyomozás idejére sem állapított meg vizsgálatom, a  nyomozati eljárások vonatkozásában, a panaszos jogait sértő, vagy veszélyeztető eljárási cselekmény, vagy mulasztást.
	Megállapítható, hogy a nyomozó hatóság és az ügyészség Panaszos bejelentéseire, a nyomozás során hozott határozatok elleni panaszaira a jogszabályoknak megfelelően a szükséges és indokolt intézkedéseket megtették.
Ennélfogva megállapítottam, hogy a panaszos által sérelmezett eljárások a jogállamiságot és az abból eredő jogbiztonság követelményét, a tisztességes eljáráshoz való jogot, továbbá Panaszos jogorvoslati jogát nem sértették, nem veszélyeztették.
Ezért a vizsgálatot lezártam. Intézkedést nem teszek. Erről jelentésem egy példányának megküldésével értesítem a panaszost, a Marcali Rendőrkapitányságot és a Marcali Városi Ügyészséget.

Budapest, 2000. november 17.

Gönczöl Katalin