OBH 2466/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása:
Karcagi panaszos beadványában azt sérelmezi, hogy bár három tagú családjában mindhárman betegek, nem kapják meg a véleménye szerint járó ellátásokat. Megélhetési gondjaik vannak, lakbérhátralékuk halmozódott fel. A panaszos rokkant és látáscsökkent, a férje beteges, sokszor keresőképtelen, az 1981-ben született fia születésétől fogva súlyosan fogyatékos, azonban nem részesül rokkantsági járadékban, és jövedelmi korlátokra hivatkozással rendszeres szociális segélyben sem. A panaszos a fentiek miatt, különösen az önkormányzat sorozatos negatív döntéseire tekintettel kér segítséget.

Érintett alkotmányos jogok:
Szociális biztonsághoz való jog (Alkotmány 70/E. §)

Alkalmazott jogszabályok:
•	83/1987. (XII.27.) MT rendelet  a rokkantsági járadékról 
•	1997. évi LXXXI. törvény a társadalombiztosítási nyugellátásról (Tny.)
•	15/1990. (IV.23.) SZEM rendelet a súlyos fogyatékosság minősítéséről és igazolásáról szóló
•	6/1971. (XI.30.) EüM rendelet a vakok személyi járadékának bevezetéséről szóló 1032/1971. (VII.14.) Korm. határozat végrehajtásáról
•	1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról (Szt.)
•	164/1995. (XII.27.) Korm. rendelet a súlyos mozgáskorlátozott személyek közlekedési kedvezményeiről.

A megállapított tényállás:
	A panasz alapján az Alkotmány 70/E. §-ában biztosított szociális biztonsághoz való jog sérelmének gyanúja miatt indítottam vizsgálatot. A vizsgálat során megkerestem Karcag város jegyzőjét, a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságot, valamint a Szociális és Családügyi Minisztériumot, és a következőket állapítottam meg.
	A panaszos (1949. szeptember 29.) volt férjével (1947. július 7.) és nagykorú fiával (1981. június 6.) él közös háztartásban másfél szobás lakásban, rendezett körülmények között. A panaszos III. csoportos rokkant, a szükséges szolgálati idő hiánya miatt nem részesülhet rokkantsági nyugdíjban. Azonban 1988. február 1-jétől rendszeres szociális járadékot kap, melynek jelenlegi összege havi 14 580 Ft, és eltartott gyermekére tekintettel havi 5250 Ft kiegészítésben, 1999. október 1-jétől pedig 8000 Ft vakok személyi járadékában részesül.
A panaszos felnőtt korú gyermeke, mivel munkaképesség csökkenése 67 százalékos, nem jogosult rokkantsági járadékra és az egy főre eső jövedelmi korlát miatt rendszeres szociális segélyre. Az apa aktív dolgozó, havi nettó jövedelme 32 213 Ft, és ő kapja a fia után járó havi 10 500 Ft emelt összegű családi pótlékot. Rokkantsági nyugdíj igényét az orvosi vélemény szerinti rokkantság hiányára tekintettel (1999. december 12-én munkaképesség-csökkenése 50 százalékos) a Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság jogszerűen elutasította.
A panaszos és fia is mozgáskorlátozott, 2000-ben 7000, illetve 24 500 Ft közlekedési támogatásban részesültek.
Mindhárman közgyógyellátási igazolvánnyal rendelkeznek. 2000-ben további egyszeri 5000 Ft-os átmeneti segélyben részesült a család.
	A vizsgálat során megállapítottam, hogy a panaszost az Önkormányzat levélben tájékoztatta a 2001. július 1-jével hatályos fogyatékossági támogatás lehetőségéről és az igénylés módjáról. Továbbá, hogy a panaszos számos esetben fordult különböző szervekhez segítségért, legutóbb az Országgyűlés Egészségügyi és Szociális Bizottságához segélyért, ahonnan illetékes elbírálásra a kérelmet a Szociális és Családügyi Minisztériumhoz továbbították. A Szociális és Családügyi Minisztérium azonban környezettanulmány után elutasító döntést hozott, melyről a panaszost tájékoztatta.
	A vizsgálat eredményeként alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot nem állapítottam meg, a vizsgálatot ajánlás nélkül lezártnak tekintem.

Budapest, 2001. január 16.

Gönczöl Katalin