OBH 2450/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Somosi György

Az eljárás megindítása
	Törökbálint Nagyközség Polgármestere és a terület országgyűlési képviselője panaszbeadvánnyal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. Az indítványozók nem tartják elfogadhatónak, hogy a kárpótlási földalap részét képező, a nagyközség területén lévő védett erdők magántulajdonba kerüljenek.
A polgármester kifejtette, hogy a lakosság túlnyomó többségének állampolgári jogai sérülnének, ha a települést övező erdőket kárpótlási földterületként árvereznék. Álláspontja szerint a területek magántulajdonba adása esetén nem látszik biztosítottnak a szóban forgó erdők közjóléti és környezetvédelmi értékeinek további megléte.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján az ügyben az egészséges környezethez való jog érintettsége folytán vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás
	A 211 hektár erdőterület kijelölésére 1994. március 31-én került sor. 1995. június 21-én Törökbálint polgármestere a terület országgyűlési képviselője útján kérte kivonni a kárpótlási földalapból az erdőterületet. A kérelmet az akkori miniszter cserekérelemként bírálta el és kivonta az erdőket a kárpótlási földalapból, helyette szántó, gyümölcsös, gyep, nádas művelési ágú területeket vont be. A határozat ellen néhány kárpótlásra jogosult helybeli lakos felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Fővárosi Bírósághoz, amely a sérelmezett határozatot hatályon kívül helyezte és a minisztert új eljárás lefolytatására kötelezte. Az új eljárás eredménye az 1999. november 29-én kelt 25552/99. számú határozat, amely az erdőterület kivonása tárgyában az eljárást megszüntette.
	A település képviselő-testülete 1994. augusztus 14-én nyilvánította védetté, helyi jellegű természetvédelmi területté az erdőket. Az 1991-ben készített "Törökbálint Nagyközség Általános Rendezési Terve" védelemre tervezettként tünteti fel az Annahegyi és Józsefhegyi erdőt, valamint a Kerek-dombot. A Környezetvédelmi Minisztérium Természetvédelmi Hivatala a megkeresésemre adott válaszában kifejtette, hogy a képviselő-testület által 1992-ben szakhatósági egyeztetésre alkalmasnak ítélt ÁRT természetvédelemre vonatkozó javaslatát elfogadott védettségi javaslatként kell kezelni, ezért az e tényt rögzítő 4/1992. (I.16.) ÖK határozat keltétől a terület védelemre tervezettnek minősül.
	A Bács-Kiskun és Pest Megyei Kárrendezési Iroda igazgatója megküldte részemre a Központi Kárrendezési Iroda vezetőjének a Legfőbb Ügyészség Közigazgatási Jogi Főosztályához intézett levelét melyben az áll, hogy az ÁPV Rt-től kapott szóbeli tájékoztatás szerint a 25552/99. számú határozat felülvizsgálata folyamatban van, a módosított határozat jogerőre emelkedéséig az érintett területeket nem hirdetik meg.
Ezt követően a Miniszterelnöki Hivatalt vezető minisztertől kértem felvilágosítást a határozat felülvizsgálatának eredményéről. A miniszter válaszában azt közölte, hogy nincs szükség a határozat saját körben történő módosítására ahhoz, hogy az erdőterületek árverezése ne történjen meg, mert a földalapból történő kivonást az 1995. évi XCIII. törvény 2. § (1) bekezdése elvégezte.

Az ügy jogszabályi háttere
•	A védett természeti területek védettségi szintjének helyreállításáról szóló 1995. évi XCIII. törvény 
1. § (1) bekezdése szerint a törvény hatálya - a (2) bekezdésben foglalt kivétellel - azokra a védett és fokozottan védett, valamint a védelemre tervezett természeti területekre terjed ki, amelyeket a mezőgazdasági szövetkezet közös használatában álló földterületek részeként törvény alapján a részarány-földtulajdonosok földjének kiadása, valamint a tagok és alkalmazottak földhöz juttatása, továbbá a kárpótlási árverés céljából földalapokba elkülönítettek, vagy az előző pontban meghatározott földalapokba - a védettségre tekintettel - nem jelöltek ki.
A 2. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a törvény hatálya alá tartozó és magántulajdonba még nem került földterületek földalapba történő kijelölése - a 3. §-ban foglalt kivétellel - e törvény alapján megszűnik.
A (2) bekezdés kimondja, hogy ha a földalapok elkülönítése, illetve kijelölése iránti eljárás folyamatban van, a kijelölést az (1) bekezdésben említett földterület figyelmen kívül hagyásával kell folytatni.
A (3) bekezdés értelmében ha a kijelölés befejeződött, a kijelölésre kötelezett az (1) bekezdésben foglalt földterületek helyett pótlólagos kijelölésre vagy a kijelölés megismétlésére nem köteles, az érintett földterületek kisajátítása esetén azonban a kártalanításként kapott összeget az érdekelt részarány-földtulajdonosok, illetve szövetkezeti tagok és alkalmazottak között - eltérő megállapodásuk hiányában - olyan arányban kell felosztani, amilyen arányban azok a földterület tulajdonjogára - védettség hiányában - a törvény alapján igényt tarthattak volna.

Az érintett alkotmányos jogok
•	A Magyar Alkotmány 18. §-a deklarálja, hogy a Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.

A vizsgálat megállapításai
	Az Alkotmánybíróság a 33/1994. (VI. 17.) AB határozattal kiegészített 28/1994. (V. 20.) AB határozatával megállapította, hogy az állam a természetvédelem jogszabályokkal biztosított szintjét - ha más alapjog vagy alkotmányos érték érvényesítéséhez az elkerülhetetlenül nem szükséges - nem csökkentheti. Ezért az Ámt. (1992. évi II. törvény) 15. § (1) bekezdés i) pontjának "erdő" művelési ágra vonatkozó részét, valamint a módosított 15. § (4) bekezdését, továbbá a földkiadó és földrendező bizottságokról szóló 1993. évi II. törvény 13. § (7) bekezdésének 4. pontját, mint alkotmányellenes rendelkezéseket - a hatálybalépésük időpontjára visszamenőleges hatállyal - megsemmisítette. Egyúttal felhívta az Országgyűlést, hogy tegyen eleget jogalkotói feladatának mindazon természetvédelmi oltalom alatt álló és védelemre tervezett területek tekintetében, amelyekre nézve a megsemmisítés eredményeként a természet védelemének eredeti szintje nem áll vissza.
	A törökbálinti erdőterületek 1992. január 16-a óta védelemre tervezettnek minősülnek, vagyis a földalap kijelölésének időpontjában, függetlenül attól, hogy a védetté nyilvánítási eljárás lefolytatására csak később került sor, az erdők védelemre tervezettek voltak.
	Az alkotmánybírósági határozat és a tulajdonviszonyok rendezése érdekében, az állam által az állampolgárok tulajdonában igazságtalanul okozott károk részleges kárpótlásáról szóló 1991. évi XXV. törvény a védett és a védelemre tervezett területek jogi sorsát, helyzetét azonos módon kezeli.
	Az Alkotmánybíróság a fenti határozatában kifejtette, hogy "az Alkotmány 18. §-ában megállapított, az egészséges környezethez való jog a Magyar Köztársaságnak azt a kötelezettségét is magában foglalja, hogy az állam a természetvédelem jogszabályokkal biztosított szintjét nem csökkentheti, kivéve, ha ez más alapjog vagy alkotmányos érték érvényesítéséhez elkerülhetetlen. A védelmi szint csökkentésének mértéke az elérni kívánt célhoz képest ekkor sem lehet aránytalan."
	A természetvédelem eredeti szintjének helyreállítása érdekében az Alkotmánybíróság több jogszabályi rendelkezést megsemmisített. Emellett az Országgyűlés, eleget téve jogalkotói kötelességének, megalkotta a védett természeti területek védettségi szintjének helyreállításáról szóló 1995. évi XCIII. törvényt.
A helyrehozhatatlan természeti károk megelőzése érdekében megkövetelt eredeti védelmi szint helyreállítását tehát az említett alkotmánybírósági határozat és az 1995. évi XCIII. törvény rendelkezései hivatottak biztosítani.
	Az 1995. évi XCIII. törvény hatálya alá azok a védett és védelemre tervezett földterületek tartoznak, amelyeket egyrészt a részarány-földtulajdonosi, a tagi és alkalmazotti, valamint a kárpótlási földalapokba az 1992. évi L. törvény 4. §-ában foglalt, Ámt-t módosító, illetve kiegészítő rendelkezések alapján kijelöltek, másrészt pedig azok, amelyeket az említett földalapokba - a védettségre tekintettel - nem jelöltek ki.

Összegzés
	Az 1995. évi XCIII. törvény rendelkezik a hatálya alá tartozó földterületek földalapba történő kijelölésének jogkövetkezményeiről. A kijelöléshez fűződő joghatások egyik legfontosabb elemének - vagyis annak, hogy a kijelölt földterületek az irányadó jogszabályok szerint magántulajdonba kerülhetnek - megszűnéséről bizonyos körben maga az alkotmánybírósági határozat is rendelkezett. A törvény általános jelleggel mondja ki, hogy az érintett földterületek földalapba történő kijelölése (kijelöltsége) megszűnik.
	A kárpótlási földalapba korábban kijelölt védett erdőterület már nem része a kárpótlási földalapnak, a Bács-Kiskun és Pest Megyei Kárrendezési Iroda ezeket a területeket nem hirdetheti meg árverésre.
	Azzal, hogy a törökbálinti védett erdőterület nem hirdethető meg árverésre, az Alkotmányban deklarált egészséges környezethez való jog érvényesülését biztosítottnak látom.

Budapest, 2000. november 8.

Gönczöl Katalin