OBH 2424/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Szántó Eszter

Az eljárás megindulása
	Panaszos a Budapesti XX.-XXIII. kerületi Rendőrkapitányság, és a Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi Ügyészség eljárását, valamint határozataikat - elfogultság miatt - sérelmezve fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. Vizsgálatom a tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a jogállamiság és az ebből fakadó jogbiztonság követelménye sérelmének gyanúja miatt indult, egyúttal tájékoztatást kértem a rendőrkapitányságtól.

A megállapított tényállás
	A Rendőrkapitányság által megküldött nyomozati iratokból kiderül, hogy panaszos a Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi Bíróság előtt tett feljelentést könnyű testi sértés miatt szomszédja családja ellen. A bíróság úgy ítélte, hogy a sérelmezett cselekmény rongálás vétsége, ezért az iratokat megküldte a XX., XXI. és XXIII. Kerületi Ügyészségnek.
Panaszos feljelentésében előadta, hogy 1999. október 15-én kora este, miközben hazafelé ment, szomszédja menye egy húsvágó bárddal és egy vasrúddal rátámadt, alig tudott beugrani a kapuján. Ezt követően az asszony - miközben szidalmazta - a panaszos kapuját elkezdte a vasrúddal ütlegelni, minek következtében az megrongálódott. A szidalmazásba az asszony férje is bekapcsolódott. A kapu megjavításának értékét 12000 Ft körüli összegben jelölte meg, amelyet számlával nem tudott igazolni, tekintettel arra, hogy a keletkezett kárt maga javította ki.
A panaszos sértett vallomását alátámasztotta az egyik szomszédasszony is.
Az ügy előadója 2000. január végén tanúkutatás céljából kiment a helyszínre. Beszélt panaszos szomszédjával, aki elmondta, hogy menye felindult magatartásának oka az volt, hogy panaszos kellemetlen helyzetbe hozta a munkahelyén. Kijelentette, hogy menyénél semmilyen eszköz nem volt, csak a kezével ütötte a kaput. Az előadó ezt követően a cselekménynek két további szemtanúját beidézte. A tanúk vallomásukban előadták, hogy a gyanúsítottnál nem volt semmilyen eszköz, panaszos kapujában megrongálódást nem észleltek az események következtében.  
Az eljárás során meghallgatták a cselekmény napján, valamint az azt követő napon intézkedő rendőröket. A rendőröket az a szomszédasszony hívta ki, aki alátámasztotta a feljelentésben foglaltakat. Az intézkedő rendőrök elmondták, az asszony sérelmezte, hogy szomszédja menye - a gyanúsított - rugdosta a kapuját, valamint trágár szavakkal illette. Panaszos a beszélgetésnél jelen volt, azonban akkor és ott nem említette, hogy kapuja megrongálódott volna. Az intézkedés figyelmeztetéssel fejeződött be. (A rendőröknek még aznap vissza kellett menniük az utcába, ugyanaz az asszony hívta ki őket, ekkor azért mert - a már panaszolt - szomszédai tüzet raktak az utcán. Az intézkedő rendőrök felszólították a családot a tűz eloltására, aminek ők eleget is tettek.) Másnap az idős asszony ismételten kihívta a rendőröket, ekkor csak tanácsot szeretett volna kérni az előző napi történésekkel kapcsolatban.
A gyanúsított meghallgatásakor tagadta a cselekmény elkövetését. Elmondása szerint a családok között több évtizede rossz a viszony, állítása szerint panaszos több alkalommal jelentette már fel őket. Ő csak tisztázni szerette volna panaszossal a családok között lévő viszonyt, erre sértett azzal reagált, hogy bement a házába. Mivel nem tudtak egymással beszélni, ezért kezdte el ütni a kaput, de csak a kezével. A panaszost nem fenyegette.
A rendőrség a nyomozást 2000. február 9-én hozott határozatával szüntette meg azzal, hogy bűncselekmény nem állapítható meg. Sértett ez ellen panasszal élt, melyet a Budapesti XX., XXI. és XXIII. kerületi Ügyészség 2000. március 2-án kelt határozatában elutasított. Panaszos ezt követően a Fővárosi Főügyészséghez fordult, amely az ismételt panaszt nem találta alaposnak.

Az ügy jogszabályi háttere
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.

Az érintett alkotmányos jogok
•	1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
57. § (1) A Magyar Köztársaságban a bíróság előtt mindenki egyenlő, és mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat, vagy valamely perben a jogait és kötelességeit a törvény által felállított független és pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el.
(5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.

A vizsgálat megállapításai
	Vizsgálatom megállapította, hogy a XX., XXI. és XXIII. Kerületi Rendőrkapitányság nyomozása során meghallgatta a gyanúsítottat, a sértettet, valamint az általa bejelentett tanút. A nyomozó hatóság tanúkutatása eredményeként további két - az utcában lakó - személyt hallgatott meg, valamint a cselekmény napján és másnap intézkedő rendőröket. A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5. §-ához fűzött kommentár szerint "a hatóságok a bizonyítás eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a felderítésre váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el". 
A kerületi Rendőrkapitányság nyomozása során a cselekmény minden tanúját - így a sértett által megjelölt személyt is - meghallgatta. Mindezen bizonyítékokat mérlegelve jutott arra az álláspontra, hogy a nyomozást megszüntette. Nem volt kétséget kizáró bizonyossággal megállapítható a bűncselekmény elkövetése és nem volt olyan még elvégezhető nyomozási cselekmény, amelytől eredmény várható lett volna. (Itt említem meg, hogy a nyomozó hatóság elmulasztotta az iratismertetést.)
A XX., XXI. és XXIII. kerületi Ügyészség a sértett panaszát - amelyben a rendőrség által felkutatott és meghallgatott tanúk elfogultságára hivatkozott - nem találta alaposnak. A Fővárosi Főügyészség az ismételt panaszt szintén nem találta alaposnak, mivel a sértett új bizonyítékot - a meglévő tanúvallomásokon, valamint általa benyújtott iratokon túl - nem terjesztett elő. Egyben tájékoztatták panaszost arról is, hogy a rongálás vétsége megállapíthatósága szempontjából irányadó értékhatár emelkedett, amelynek következtében a panaszos által megjelölt összeg a vétség alsó határát érinti.
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy panaszos ügyében a jogszabályi kereteknek, és a mérlegelési jogkörnek megfelelően hoztak határozatot az érintett szervek, az alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásság nem keletkezett. Erre tekintettel a vizsgálatot lezártam, ajánlást nem teszek.

Budapest, 2001. június 8.

Gönczöl Katalin