OBH 2246/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása
	2000. májusában rádióriportból értesültem, hogy egy 1995-ben elhunyt ismeretlen idős hölgyet átszállítottak Sátoraljaújhelyről a debreceni DOTE Igazságügyi Orvostani Intézetébe boncolás céljából, akit a riport időpontjáig nem temettek el.
2001. március 14-én az RTL Klub Televízió Fókusz című műsora arról tudósított, hogy az ország különböző tetemtárolóiban közel 50 temetetlen halott található, akiknek temetésükről senki nem intézkedett. Van aki évek óta temetetlen.
A Délmagyarország 2001. március 20-i cikke arról tudósított, hogy Szegeden az Igazságügyi Orvostani Intézet hűtőkamrájában több mint tíz éve fekszik egy csecsemő.
A híradásokban szereplő ügyek feltárására és a feladatok azonnali elvégzésére az Egészségügyi- és a Belügyminisztérium országos vizsgálatára van szükség, figyelemmel a rendőrhatósági, önkormányzati és anyakönyvi feladatokra.
A vizsgálat az Alkotmányban garantál emberi méltósághoz való jog érintettsége miatt indult.

A megállapított tényállás
	A debreceni ügyben a vizsgálat megindítását követően az Igazságügyi Ovostani Intézet igazgatójától arra kértem választ, hogy miért nem intézkedtek az elhunyt személy azonosítása és  köztemetése érdekében. Választ kértem a tárolás költségéről is.
Az Intézet igazgatója válaszában közölte, hogy az ismeretlen női holttestet  1995. február 17-én boncolták. A boncolást B.Bné adataival számontartott holttest ügyében a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányság rendelte el. Az elhunyt B.Bné tiszakarádi lakos volt. A tiszakarádi polgármester úgy nyilatkozott, hogy a hozzátartozók az elhunytban nem ismerték fel hozzátartozójukat, az tehát nem azonos B.Bné-vel. A holttest az Intézetbe úgy került, hogy előzőleg az Anatómiai Intézetbe szállították és az Igazságügyi Orvostani Intézet vette át boncolásra. Közben derült ki, hogy a személyazonossága ismeretlen, így nem lehetett eltemetni, illetve anyakönyvezni. (A válasz e szakaszában az Intézet igazgatója arra hivatkozott, hogy a boncolást a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányság kérte. Korábban viszont azt a választ adta, hogy a boncolást a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányság kérte.) Közölte, hogy a holttest tárolása gondot okoz, de az azonosítás elvégzése nélkül nem lehet a temetésről intézkedni. 
Végezetül közölte, hogy a személyazonosítás nem az Intézet feladata, és az eltemetés csak megfelelő anyakönyvi iratok birtokában végezhető el. A tárolási költséget kérésem ellenére nem közölte, mondván, hogy a költség "felszámítása" ismeretlen hullánál szóba sem jöhet. (A költség felszámítására vonatkozóan kérdést nem tettem fel.)
Tekintettel arra, hogy az anyakönyvekről szóló rendelkezés (MTTH) lehetővé teszi "Névtelen" megjelöléssel, "N" betű alatti bejegyzéssel az anyakönyvi okirat kiállítását, további információ érdekében megkerestem az országos rendőrfőkapitányt, akitől azt kértem, hogy a rendőrség által is ismert ügyben milyen módon és milyen határidőre kellett volna elvégezni az azonosítást, illetve a temetési engedély kiadását, figyelemmel a halottak eltemetésére vonatkozó előírásokra. Választ kértem arra is, hogy a rendőrhatóságot milyen felelősség terheli az ügyben. Az elhunyt nő eltemettetése hat éve nem történt meg.
Az országos rendőrfőkapitány az alábbiakról tájékoztatott: B.Bné eltűnését a hozzátartozók 1988-ban jelentették be a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányságon. 1994-ben a BRFK XIII. kerületi Rendőrkapitányság személyazonosságának megállapítása céljából körözését rendelte el egy ismeretlen nőnek, akit a mentők egy budapesti parkból szállítottak a Róbert Károly körúti Kórház II. Pszichiátriai Osztályára. A rendőrkapitányság által közzétett fénykép  hasonlóságot mutatott az 1988-ban eltűnt B.Bné-vel, ezért az ismeretlen személy beazonosítása érdekében a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányságról megküldték B.Bné korábban készült tüdőröntgenjének felvételeit. E felvételek alapján azonosították az ismeretlen nőbeteget, B.Bné-ként, majd 1994. szeptember  24-én  az Országos Mentőszolgálat a Kórház Pszichiátriai Osztályára szállította. Itt három nappal később a beteg azonosítására tettek kísérletet, amikor megjelent a kórházban B.Bné férje, két lánya és két szomszédja. Ők egybehangzóan úgy nyilatkoztak, hogy az nem azonos az eltűnt B.Bné-vel. A beteg 1995. február 9-én a kórházban meghalt. A holttestet a DOTE Igazságügyi Orvostani Intézetébe szállították boncolásra, illetve a holttestnek oktatási célból történő felhasználására.  Az Intézet 1996. április 24-én a rendőrorvosi boncjegyzőkönyv véleményének kiegészítésével értesítette a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányságot, hogy a részükre megküldött, B.Bné-t ábrázoló két darab fénykép alapján egyértelműen megállapították, hogy az általuk ismeretlenként felboncolt nő holtteste azonos B.Bné-vel. A rendőrség az államigazgatási eljárást 1996. április 29-én befejezte, az erről szóló határozatot megküldte a férjnek, B.B-nek. A határozat szerint a holttestet egyértelműen beazonosították B.Bné-vel, akinek halála természetes úton következett be, ezért nevezett körözését visszavonták. A határozat ellen a férj fellebbezéssel nem élt. 
	Az 1996. áprilisában befejezett államigazgatási eljárás ellenére a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányság csak 1999. augusztus 19-én állította ki a temetési engedélyt B.Bné személyi adataival, azonban a Sátoraljaújhelyi Anyakönyvi Hivatal a halotti anyakönyvi kivonatot ismeretlen halottként állította ki. A temetési engedélyt és a halotti anyakönyvi kivonat másolatát megküldték az Intézet részére. Az Intézet 1999. szeptember 6-án a Debreceni Rendőrkapitányság vezetőjének levelet írt, az Intézetben tárolt holttest személyazonosságának megállapítása céljából. A Debreceni Rendőrkapitányság nem tudta megállapítani a halott személyazonosságát, ezért az iratokat végleg megküldte a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányságnak. 
Tiszakarád Község Önkormányzatának polgármestere 1999. szeptember 2-án írásban megkereste a DOTE Igazságügyi Orvostani Intézetét, hogy a halottról készült fényképet küldjék meg. Abban az esetben ha a község lakói felismerik benne B.Bné-t, akkor az önkormányzat megtéríti a temetés költségét, amennyiben a hozzátartozók nem tudják vagy nem vállalják annak kifizetését. A polgármester megkeresésére a mai napig nem érkezett válasz, a holttestet így továbbra sem temették el, az még jelenleg is az Intézetben van.
Az országos rendőrfőkapitány arról is tájékoztatott, hogy a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányságon többször eljárási hibát vétettek az üggyel kapcsolatban, hiszen nem az eltűnt személyek felkutatásának és rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjéről szóló 23/1994. (X. 26.) BM rendeletben előírtak szerint jártak el. A rendelet 4. § (2) bekezdése értelmében a rendkívüli halál esetére előírt eljárást kell alkalmazni  - a személyazonosság megállapításáig - abban az esetben is, ha az elhunyt személyazonossága ismeretlen.  A 12. § mondja ki, hogy a holttest eltemetéséhez az eljárást lefolytató rendőri szerv engedélye szükséges és a temetés elhalasztásának időtartama az ismeretlen személyazonosságú holttest esetén, annak fellelésétől számítva sem haladhatja meg a harminc napot. Az ismeretlen személyazonosságú holttest megtalálása esetén irányadó további rendelkezéseket a rendkívüli halál esetén követendő rendőri eljárás szabályzata kiadásáról szóló 5/1995. (V. 18.) ORFK utasítás 106-108. pontjai határozzák meg.  Az utasítás szerint az eljáró rendőri szervnek intézkednie kell a holttest ismeretlen személyazonosságú halottként történő anyakönyveztetéséről, önkormányzati temettetésről, a temetést pedig csak akkor kell elhalasztani, ha a holttest azonosításának lehetősége rövid időn belül valószínű, de ebben az esetben is csak vonatkozó jogszabályok által biztosított ideig terjedhet a halasztás. A még életben lévő beteg személyazonosságának megállapítását a vélt hozzátartozókkal történt sikertelen azonosítás után más módon kellett volna megkísérelni. 
A lehető legrövidebb úton belül, felhasználva az összes értékelhető adatot, információt, szakértői véleményeket kérve, szuperinpozíció, antropológiai és stomatológiai összehasonlító vizsgálat végzésével, az eltűnt kezelőorvosának véleményével kétséget kizáróan meg kellett volna állapítani, hogy az elhunyt azonos-e B.Bné-vel.
A rendkívüli halálesetekkel kapcsolatban lefolytatott államigazgatási eljárások iratait 20 év elteltével lehet selejtezni. Ennek ellenére a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányságon az eltűnés miatt 1994-ben, valamint a rendkívüli halállal kapcsolatban 1995-ben lefolytatott államigazgatási eljárások iratait egyaránt leselejtezték, így azokat a jelenlegi vizsgálat során az országos rendőrfőkapitány nem tudta ellenőrizni. Közölte, hogy a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányságon történt súlyos mulasztásokkal kapcsolatban fegyelmi eljárás  lefolytatásának a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény 122. §-ára tekintettel  - elévülés miatt - nincs helye. Az országos rendőrfőkapitány a Borsod-Abaúj-Zemplén megyei rendőrfőkapitányt felkérte a hasonló jogsértések megelőzése és megakadályozása érdekében szükséges intézkedések foganatosítására.

Az ügy jogszabályi háttere
•	Az 1999. évi XLIII. törvény a temetőkről és a temetkezésről
1. § (1) A tisztességes és méltó temetés, valamint a halottak nyughelye előtt a tiszteletadás joga mindenkit megillet az elhunyt személyére, vallási, illetőleg lelkiismereti meggyőződésére, valamely faji csoporthoz tartozására, nemzeti-nemzetiségi hovatartozására, a halál okára vagy bármely más megkülönböztetésre tekintet nélkül.
20. § (1) A temetésről sorrendben a következők kötelesek gondoskodni:
a) aki a temetést szerződésben vállalta;
b) akit arra az elhunyt végrendelete kötelez;
c) végintézkedés hiányában az elhunyt elhalálozása előtt vele együtt élő házastársa;
d) az elhunyt egyéb közeli hozzátartozója [Ptk. 685. § b) pontja] a törvényes öröklés rendje szerint.
(2) Ha temetésre kötelezett személy nincs, ismeretlen helyen tartózkodik, vagy a kötelezettségét nem teljesíti, a temetésről az elhalálozás helye szerint illetékes települési önkormányzat (fővárosban a kerületi önkormányzat) - jogszabályban meghatározott határidőn belül - gondoskodik.

•	1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról Köztemetés
48. § (1) A haláleset helye szerint illetékes települési önkormányzatnak kell gondoskodnia az elhunyt személy közköltségen történő eltemettetéséről, ha
a) nincs vagy nem lelhető fel az eltemettetésre köteles személy, vagy
b) az eltemettetésre köteles személy az eltemettetésről nem gondoskodik.
(2) Az elhunyt személy elhalálozása időpontjában fennálló lakóhelye (a továbbiakban: utolsó lakóhely) szerinti települési önkormányzat a köztemetés költségét az (1) bekezdés szerinti önkormányzatnak megtéríti. A megtérítés iránti igényt a köztemetés elrendelésétől számított hatvan napon belül kell bejelenteni.

•	1996. évi XLIII. törvény a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról
122. § Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha
a) a fegyelemsértés elkövetése óta 1 év, a szabálysértés elkövetése óta 6 hónap, vagy
b) az állományilletékes parancsnoknak a fegyelemsértésről való tudomásszerzésétől számított 3 hónap
eltelt.

•	23/1994. (X. 26.) BM rendelet az eltűnt személyek felkutatásának és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjéről
Általános rendelkezések
4. §. (2) A rendkívüli halál esetére előírt eljárást kell alkalmazni - a személyazonosság megállapításáig - abban az esetben is, ha az elhunyt személyazonossága ismeretlen.
12. § (1) A holttest vagy holttestrészlet (a továbbiakban együtt: holttest) temetéséhez, hamvasztásához (a továbbiakban együtt: temetés) az eljárást lefolytató rendőri szerv engedélye szükséges.
(2) Az eljáró rendőri szerv meghatározhatja a temetés legközelebbi időpontját.
(3) A temetés elhalasztásának időtartama az ismeretlen személyazonosságú holttest esetén, annak fellelésétől számítva sem haladhatja meg a harminc napot.

•	34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendelet az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról
10. § A kórbonctani vizsgálat befejezését követően haladéktalanul ki kell állítani és - az 5. §-ban foglaltak szerint - ki kell adni a halottvizsgálati bizonyítványt, valamint a holttest elszállíthatóságáról a temetésre (köztemetésre) kötelezettet értesíteni kell.
11. § (1) Kórbonctani vizsgálat során a holttesten oktatás, továbbképzés és külön jogszabály szerint engedélyezett tudományos kutatás céljából szabad beavatkozást végezni.

•	2/1982. (VIII. 14.) MTTH rendelkezés az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről
95. § (1) A több tagú családi nevet mindegyik név alatt bejegyzi a névmutatóba az anyakönyvvezető.
(5) Ha az elhalt személyazonossága nem volt megállapítható, "Névtelen" megjelöléssel az "N" betű alatt jegyzi be az adatokat az anyakönyvvezető a névmutatóba. Ha az elhalt személyi azonosságát megállapították, azt az általános szabályok szerint kell bejegyezni, és az "N" betű alatt fel kell tüntetni a családi nevet.

•	145/1999. (X. 1.) Korm. rendelet a temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény végrehajtásáról
A temetés feltételei 
24. § (1) A halottat koporsós temetés esetén - ha jogszabály másként nem rendelkezik - a halottvizsgálati bizonyítvány kiállításától számított 72 órán túl, de 96 órán belül el kell temetni, kivéve, ha
a) a halottvizsgálatot végző orvos a halottvizsgálatra vonatkozó rendelkezések alapján ettől eltérő engedélyt adott,
b) a holttestnek az eltemetésig történő hűtése biztosított, ebben az esetben a temetést 8 napon belül kell elvégezni.
(2) A halottat - hamvasztásos temetés esetén - a halottvizsgálati bizonyítvány kiállításától számított 15 napon belül el kell hamvasztani. A holttestet a hamvasztásig hűteni kell.
30. § (1) Azt, aki törvény alapján a temetésre kötelezett és a kötelezettségét nem teljesíti, az elhalálozás helye szerint illetékes települési önkormányzat jegyzője felszólítja 15 napon belüli teljesítésre. Ha a kötelezett a felszólításnak nem tesz eleget, az elhunytat közköltségen kell eltemetni.
(2) A közköltségen történő temetés esetén a temetésre kötelezett személyt a temetés helyéről és idejéről értesíteni kell.
(3) Az elhunytat a kötelezett kérelmére az általa megjelölt temetési helyre kell temetni, ha az elhalálozás helye szerinti település köztemetőjében megjelölt temetési hely felett a kérelmezőnek rendelkezési joga van.

•	KOMMENTÁR a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvényhez
A kegyeleti jog tágabb értelemben mindenkit megillet, akinek emlékében az elhunyt él. Bizonyos jogosítványok gyakorlására azonban csak a Ptk. 685. § b) pontjában felsorolt hozzátartozók, a végrendeleti juttatásban részesítettek (örökös, hagyományos), illetve meghatározott feltételek mellett az ügyész jogosult.
A meghalt személy emlékének megőrzését a jóhírnevének, becsületének, emberi méltóságának, magántitkainak és személyes adatainak, továbbá valós gondolatainak a védelme szolgája leginkább (BH1996. 250.). 
A védelmezett érdekkör másik nagy csoportja azonban szorosan a halálhoz kapcsolódik és a végtisztesség megadását, a halott földi maradványainak tiszteletben tartását követeli meg. (BH1976. 311.)

Az érintett alkotmányos jog
•	1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

A vizsgálat megállapításai
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az Alkotmányban rögzített élethez és emberi méltósághoz való jog érvényesülésének vizsgálatakor számos alkalommal hivatkozott az Alkotmánybíróság határozataira. Az Alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlatában kezdettől fogva kiemelt jelentőséget tulajdonított az élethez és az emberi méltósághoz való jognak, amelyet az alkotmányos alapjogok hierarchiájának élére helyezett. A temetőkről és a temetkezésről szóló törvény kimondja, hogy a tisztességes és méltó temetés, valamint a halottak nyughelye előtt a tiszteletadás joga mindenkit megillet. Ez a vizsgált esetben súlyosan sérült. A vizsgálatban megállapítottam, hogy a hat évet meghaladó  temetetlen állapotért több hatóságot, illetve egészségügyi  intézményt terhel a felelősség. Az 1996-os eredményes azonosítást követően a Sátoraljaújhelyi Anyakönyvi Hivatal a halotti  anyakönyvet a Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányság határozata ellenére nem B.Bné adataival, hanem ismeretlen halottként állította ki. Az országos rendőrfőkapitány rámutatott, hogy az Igazságügyi Orvostani Intézet az 1996-ban készült boncjegyzőkönyvben megállapította, hogy az ismeretlen női holttest azonos B.Bné-vel. Három évvel később, 1999-ben az Intézet egy másik rendőrkapitányságot (Debrecen) arra kérte, hogy az Intézetben tárolt holttest személyazonosságát állapítsák meg. Az Igazságügyi Orvostani Intézet Tiszakarád polgármesterének 1999-ben kelt megkeresésére  a mai napig nem válaszolt, a kért fényképet nem küldte meg. Mindez odavezetett, hogy a halotti anyakönyvi kivonat és a temetési engedély birtokában a mai napig nem intézkedett a köztemetés megrendeléséről.
A Sátoraljaújhelyi Rendőrkapitányság nem a vonatkozó jogszabály szerint járt el az üggyel kapcsolatban. Az utólagos vizsgálatot nagyban nehezítette, illetve az eljárás ellenőrzését lehetetlenné tette az, hogy az iratokat szabályellenesen leselejtezték.
Az országos rendőrfőkapitány a felkérésemre lefolytatott feltáró vizsgálatában a konkrét ügyben nem tájékoztatott arról, hogy melyik rendőrkapitányság köteles intézkedni a köztemetés elvégeztetésére, illetve a korábbi temetési engedélyen túl - az idő múlása miatt - ehhez szükséges-e újabb temetési engedély kiadása, ezért ajánlásomban a belügyminiszter intézkedését kérem az ügy soron kívüli lezárása érdekében. Az Igazságügyi Orvostani Intézet mulasztásának megvizsgálása céljából az egyetem rektorának  intézkedést kérem a feltárt visszásság megoldására.
	Megállapítottam, hogy az egészségügyi intézmény mulasztása és a rendőrhatóság által elkövetett eljárási hibák következményeként a több mint hat éve tartó temetetlen állapot sérti a tisztességes és méltó temetés jogát, ez pedig az Alkotmányban garantált emberi méltósághoz való joggal  kapcsolatban visszásságot okozott.
Ez az ügy és a híradásokban szereplő többi eset (adat), azt bizonyítja, hogy szükség van  egy országos helyzetfelmérésre annak érdekében, hogy ezek a visszásságok megszünjenek. Ezért - az Egészségügyi- és a Belügyminisztérium közreműködésével -  szükség van egy olyan  országos vizsgálatra, amely összpontosít a közgészségügyi, a rendőrhatósági és az önkormányzati (anyakönyvi) feladatokra.

Kezdeményezés
1.	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. §-a alapján felkérem a Debreceni Orvostudományi Egyetem Igazságügyi Orvostani Intézet igazgatóját, hogy a tetemtárolóban több mint hat éve elhelyezett női holttest ügyében azonnal rendelje meg a köztemetést, majd  az önkormányzat erre vonatkozó határozatának másolatát az országgyűlési biztosok hivatalának küldje meg.

2.	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 24. §-a alapján felkérem a Debreceni Egyetem rektorát, vizsgálja meg, hogy az Igazságügyi Orvostani Intézet munkatársai közül kit terhel a felelősség a több mint hat éve tartó temetetlen állapot, és a köztemetés elmaradása miatt, majd a körülmények értékelését követően tegye meg a szükséges munkáltatói intézkedéseket. A felelősség megállapításakor kérem vegye figyelembe, hogy  az Intézet birtokában volt egy korábbi rendőrségi temetési engedély és anyakönyvi kivonat, illetve, hogy az Intézet Tiszakarád önkormányzatának megkeresésére nem válaszolt, és arra, hogy a jelentésben hivatkozott jogszabálynak a holttest eltemetésére előírt határidőt az Intézet nem tartott be. 
A vizsgálatban kérem feltárni továbbá azt is, hogy a több mint hat év alatt a tárolás milyen összegű energia költséget jelentett, tekintve, hogy 2000. májusában, a rádióriport elhangzásakor ezt a költséget már 3,5 millió forintra becsülték.

Ajánlás
3.	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. §-a alapján felkérem az egészségügyi minisztert, hogy folytasson országos vizsgálatot, annak feltárása érdekében, hogy a különböző tetemtárolókban, országos intézetekben és egyéb egészségügyi intézményekben hány esetben merül fel a halottak eltemetésére előírt határidő megsértése. Az országos vizsgálat elrendelésekor minden egészségügyi intézmény vezetőjét hívja fel az azonnali intézkedésekre: szükség esetén az illetékes rendőrhatóság temetési engedélyének, az anyakönyvi okiratnak, és a hozzátartozó nyilatkozatának beszerzésére. Amennyiben a hozzátartozó nem tudja vállalni a temetést, úgy az egészségügyi intézmény haladéktalanul rendelje meg a köztemetést.
Vizsgálatával egyidejűleg hívja fel valamennyi érintett intézményvezetőt a vonatkozó jogszabályok maradéktalan betartására. Ajánlásom nyomán kérem az egészségügyi minisztert, hogy 2001. június 30. napjáig tájékoztasson az érintett egészségügyi intézményekben feltárt esetek számáról és az intézkedések eredményéről.

4.	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. §-a alapján felkérem a belügyminisztert, hogy az illetékes rendőrkapitányság és önkormányzat bevonásával segítse elő a vizsgálatban feltárt konkrét esetben a köztemetés azonnali lebonyolítását.
Felkérem a belügyminisztert, hogy az országos rendőrfőkapitány vizsgálatában feltárt súlyos mulasztásokra a soron következő fórumokon, országos szakmai értekezleteken, szakmai közleményekben hívja fel a rendőrkapitányságok, az önkormányzatok (anyakönyvi hivatalok) figyelmét a hasonló esetek elkerülésére, különös figyelemmel az egészségügyi miniszter országos vizsgálatát követően megfogalmazható feladatokra.
Kérem az Igazságügyi Orvostani Intézet igazgatóját, hogy az 1. pontban  foglalt ajánlással kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéséről 30 napon belül értesíteni szíveskedjen.
Kérem a Debreceni Egyetem rektorát, hogy az 2. pontban  foglalt ajánlással kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéséről 60 napon belül értesíteni szíveskedjen.
Kérem az egészségügyi minisztert és a belügyminisztert, hogy 3. és 4. pontban foglat ajánlássokkal kapcsolatos álláspontjukról, illetve intézkedésükről 2001. június 30. napjáig értesíteni szíveskedjenek.

Budapest, 2001. április 11.

Gönczöl Katalin