OBH 2225/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos sérelmezte, hogy a BRFK XIII. kerületi Rendőrkapitánysága nem kézbesítette részére az ellene folytatott nyomozás megszüntetéséről szóló határozatot.
	A panasz alapján  az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendelt el.

Érintett alkotmányos jog: 
•	Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.)
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

Alkalmazott jogszabályok:
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
114. § (1) A kézbesítés a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó külön jogszabály szerint történik, a címzett az iratot a hatóságnál is átveheti.
(2) Ha a sértettnek vagy az egyéb érdekeltnek meghatalmazottja van, a részére szóló iratot - az idézés kivételével - a meghatalmazottnak kell kézbesíteni.
(3) Ha hirdetményi kézbesítésnek van helye, az iratot tizenöt napra ki kell függeszteni a hatóság, valamint a címzett utolsó lakóhelye szerinti helyi önkormányzat hirdetőtáblájára. Az iratot a hatóságnál történő kifüggesztéstől számított tizenötödik napon kell kézbesítettnek tekinteni.
116. § (3) A határozatot azzal kell közölni, akire rendelkezést tartalmaz; a terhelttel közölt határozatot a védővel is. A határozatot a jelenlevőkkel szóban, egyébként kézbesítés útján kell közölni; kihirdetése esetén - szükség esetén - meg kell magyarázni.
383. § (1) Kártalanítás jár az előzetes letartóztatásért és az ideiglenes kényszergyógykezelésért, ha
I. a büntetőeljárást azért szüntették meg, mert
b) a rendelkezésre álló adatok alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, illetőleg az, hogy a cselekményt a terhelt követte el,
385. § (3) Ha a nyomozást megszüntették, a kártalanítási igényt - a határozat közlésétől számított egy éven belül - annál a bíróságnál kell előterjeszteni, amely az előzetes letartóztatást, illetve az ideiglenes kényszergyógykezelést elrendelte.

Megállapított tényállás:
	A panaszbeadvány és a BRFK XIII. kerületi Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A panaszos és társai ellen a Btk. 318. § (1) bekezdésébe ütköző, üzletszerűen elkövetett csalás vétsége miatt 153-1048/1995. bü. számon nyomozást rendelt el a BRFK XIII. kerületi Rendőrkapitánysága. A tényállás szerint a gyanúsítottak MATÁV dolgozóknak adták ki magukat és különböző összegekért magánszemélyek részére telefonvonal beszerelését vállalták, amit a szomszédos lakások telefonvonalaira való illegális rákötéssel oldottak meg. 
	Az egyik gyanúsított a bűncselekmények elkövetését beismerte és a panaszosra is terhelő vallomást tett. A panaszost 1995. április 21-én a Pesti Központi Kerületi Bíróság Bk. XIII.723/95/3. sz. végzésével előzetes letartóztatásba helyezte, ahonnan május 17-én szabadult. Gyanúsítotti kihallgatása során a bűncselekmények elkövetését tagadta, a szembesítések nem vezettek eredményre, ezért egyéb bizonyítékok hiányában a nyomozó hatóság 1995. augusztus 2-án a Be. 139. § (1) bekezdés b) pontja alapján megszüntette az ellene folytatott nyomozást. Az eljárás alá vont személyek egyikével szemben a Budapesti V-VIII-XIII. kerületi Ügyészség 1995. szeptember 27-én vádindítványt tett.
	A nyomozást megszüntető határozatot 1995. november 11-én postai úton megküldték a panaszosnak, a rendőrség előtt az eljárási adatok alapján ismert, akkori lakcímére. A kézbesítés nem járt eredménnyel, a tértivevény "a címzett ismeretlen helyre költözött" jelzéssel érkezett vissza a nyomozó hatósághoz. Az ügy vizsgálója a sikertelen kézbesítésről nem szerzett tudomást, mert az ügyrend szerint az iratok postázását a segédhivatal végzi. 
	A panaszos 2000. május 4-én az állampolgári jogok országgyűlési biztosához fordult. Beadványában sérelmezte, hogy az ellene folytatott büntetőeljárás megszüntetéséről akkor értesült, amikor az ügyben a bíróság 1999. január 7-ére tanúként megidézte. Beadványa szerint előzetes letartóztatása miatt kártalanítási igénnyel kíván fellépni, de a megszüntető határozat nélkül erre nincs lehetősége.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos a nyomozás befejezése előtt korábbi, gödöllői lakcíméről Szada községbe költözött. Lakcímének megváltozásáról a nyomozó hatóságot nem értesítette, ügyének alakulásáról évekig nem érdeklődött. 2000. november 14-én - a rendőrkapitánysággal történt egyeztetést követően - az Országgyűlési Biztosok Hivatala levélben értesítette a panaszost a vizsgálat megindításáról, egyúttal tájékoztatta arról, hogy a megszüntető határozatot személyesen vagy meghatalmazottja útján a rendőrségen átveheti. A XIII. kerületi Rendőrkapitányság tájékoztatása szerint a panaszos a későbbiek során sem jelentkezett. A nyomozást megszüntető határozatot 2001. június 28-án a panaszos jogi képviselőjének, a rendőrséggel kapcsolatba lépő dr. K.T. gödöllői ügyvédnek küldték meg.
	A hatósági határozatok kézbesítéséhez fontos jogkövetkezmények fűződnek. A határozat akkor fejti ki jogi hatását, ha azt az érintettekkel közölték. Az eljárásban érintett személy a határozatban foglalt jogairól, kötelezettségeiről jogilag érvényesen a közlésből szerez tudomást és ezzel nyílik meg a jogorvoslati lehetősége is. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdés értelmében a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát, vagy jogos érdekét sérti. 
	A Be. 116. § (3) bekezdése szerint "a határozatot azzal kell közölni, akire rendelkezést tartalmaz; a terhelttel közölt határozatot a védővel is". A vizsgált ügyben a terhelttel - sikertelenül - megkísérelte közölni a nyomozó hatóság a megszüntető határozatot, a terhelt védője azonban nem szerepelt a kézbesítési listán, így ő nem is szerezhetett volna tudomást a nyomozás lezárásáról. 
	Az eljárásjogi szabályok, illetve a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. BM Utasítás (Nyut.) nem rendelkeznek arról, hogy sikertelen kézbesítés esetén a nyomozó hatóság köteles-e megállapítani a sikertelenség okát és intézkedni a korrekció (téves kézbesítési cím helyesbítése, lakcímváltozás megállapítása a nyilvántartás alapján) érdekében. Figyelemmel arra, hogy a büntetőeljárások egy része hosszú ideig - esetenként évekig - elhúzódik, gyakori és életszerű probléma, hogy az eljárásban érintett személyek lakcíme, tartózkodási helye, családi állapota (ezzel összefüggésben neve is) megváltozik. A rendőri szervek magas technikai szinvonalú informatikai rendszerei közvetlen és egyszerű módon lehetővé teszik az országos nyilvántartásokhoz való hozzáférést, a megfelelő ellenőrzések elvégzését, ezért elvárható, hogy határozataik kézbesítése érdekében minden esetben megtegyék a szükséges intézkedéseket, különösen, ha ehhez garanciális következmények is fűződhetnek. A panaszos esete mindenképen ilyenek minősíthető, tekintve, hogy az eljárással összefüggésben előzetes letartóztatásban is volt. A panaszos magatartása, az ügyének lezárása iránti érdeklődés késedelme semmiképpen nem tekinthető olyan eseménynek, mely a nyomozó hatóságot felmentené a törvényes kötelezettségek teljesítése érdekében elvárható többlet intézkedések terhe alól. 
	Az országgyűlési biztosok töretlen gyakorlata szerint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog sérelmének közvetlen veszélye megállapítható minden olyan esetben, amikor a beadvánnyal érintett hatóság nem hoz határozatot - vagyis nincs jogorvoslattal megtámadható hatósági aktus -, a jogorvoslati jogra nem oktatja ki az ügyfelet, vagy a határozat kézbesítése elmarad (OBH 944/1995., OBH 1188/1995., OBH 1728/1995., OBH 4391/1996., OBH 6134/1996.). A vizsgált esetben a nyomozó hatóság a határozatok kézbesítésére vonatkozó eljárásjogi szabályt is megsértette azzal, hogy az iratot a védőnek nem küldték meg.

	Mindezek alapján megállapítottam, hogy a megszüntető határozat kézbesítésének elmaradása az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog sérelmének közvetlen veszélye miatt, illetve a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elvével, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos visszásságot okozott.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. § alapján ajánlom a belügyminiszternek, hogy fontolja meg a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. BM számú utasítás kézbesítésre vonatkozó szabályainak megfelelő kiegészítését.
	Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéséről az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény hivatkozott rendelkezése alapján adjon tájékoztatást.

Budapest, 2001. október 16.

Takács Albert