OBH 2001/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása:
A panaszos leánya érdekében kért segítséget, aki 1965. október 19-én született, születésétől mozgássérült, közel 16 év szolgálati idővel rendelkezik. Munkáltatója 1999. október 4-én felmondott létszámleépítés miatt, munkaviszonya 2000. március 13-án megszűnt. Végkielégítés időtartama 90 nap (2000. június 12.). Az OOSZI szakbizottsága 2000. január 31-én elvégzett vizsgálata 67 százalékos munkaképesség-csökkenést, III. csoportos rokkantságot állapított meg. 
A fentiekre tekintettel a Munkaügyi Központ 2000. március 14-én az 1991. évi IV. törvény (Flt.) 28. § (1) bek. c.) pontjára hivatkozással elutasította a munkanélküli járadékra való igényét, mert rokkantsági nyugdíjra szerzett jogosultságot. A panaszos alkotmányellenesnek, a diszkrimináció tilalmába ütközőnek értékeli a fenti törvény, valamint a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény rokkantsági szabályait, mert "azonos mértékű a szolgálati idő megkövetelése a születésétől sérült, fogyatékos ember és az épkézlábnak született és ilyen állapotban dolgozó, majd megrokkant ember esetében". Kifogásolja még, hogy nem kaptak kellő felvilágosítást, jogmagyarázatot. A panaszos szerint leánya az alkotmányos jogsérelem mellett anyagilag is hátrányt szenvedett.

Érintett alkotmányos jogok:
- Tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. §)
- Diszkrimináció tilalma (Alkotmány 70/A. §)
- Szociális biztonsághoz való jog (Alkotmány 70/E. §)

Alkalmazott jogszabályok:
- A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény
- A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény

Megállapított tényállás:
A panasz alapján az Alkotmány 2. §-ában deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság és a tisztességes eljáráshoz való jog, az Alkotmány 70/A. §-ában lefektetett diszkrimináció tilalma, valamint az Alkotmány 70/E. § által védett szociális biztonság sérelmének gyanúja miatt indított vizsgálat során a következőket állapítottam meg.

A panaszos leánya 2000. január 10-én saját kezűleg aláírt rokkantsági nyugdíjigényt nyújtott be a Komárom-Esztergom Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz, majd 2000. február 2-án kelt jegyzőkönyvben úgy nyilatkozott, hogy nem kívánja igénybe venni a rokkantsági nyugdíját. 2000. március 14-én újabb rokkantsági nyugdíjigényt nyújtott be, mely igényen ismét jelezte, hogy kéri a határozattal történő elutasítást, mert a munkanélküli járadékot nem állapítják meg a végkielégítés idejére.
Az igényt az Igazgatóság a 33-01269/2000/0004. számú 2000. március 28-án kelt határozatával elutasította. A határozat szerint az igénylő rendelkezik a szükséges szolgálati idővel (15 év 282 nap + 2000. március 1-től június 11-ig), I. fokú OOSZI Bizottság 2000. január 31-én megtartott vizsgálata szerint munkaképesség-csökkenésének mértéke 67 százalék, III. csoportos rokkant, újabb vizsgálata 2005. január hónapban esedékes. Azonban rokkantsági nyugdíjra az igénylő csak 2000. június 12-től, a végkielégítés időpontjának lejártát követően jogosult.

A Komárom-Esztergom Megyei Munkaügyi Központ Tatabányai Kirendeltsége a panaszolt ügyben, kérelemre 2000. március 15-től június 11-ig a 04092-04/20. számú határozatával munkanélküli járadékot állapított meg és folyósított.
A 2000. június 9-én kelt határozatával a kirendeltség a munkanélküli járadék folyósítását megszüntette az 1991. évi IV. tv. (Flt.) 28. § (1) bekezdése c.) pontja alapján, mert az igénylő rokkantsági nyugdíjra szerzett jogosultságot 2000. június 12-ről. A fenti határozat ellen 2000. június 20-án fellebbezést nyújtott be.
Időközben a panaszos leánya a Bányaipari Dolgozók Szakszervezete Tatabányai Önsegélyező Pénztárához tagságára tekintettel, mint munkanélküli járadékos igényt nyújtott be a tagokat megillető támogatásra, az igény elbírálása folyamatban van.

A vizsgálat eredményeként alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásság nem állapítható meg.

1.	A Komárom-Esztergom Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság jogszerűen járt el, amikor a panaszolt nyugdíjigényt az ügyfél kérésére és arra is tekintettel, hogy csak 2000. június 12-től lehetett volna jogosult ellátásra, határozattal elutasította.

2.	A Komárom-Esztergom Megyei Munkaügyi Központ Tatabányai Kirendeltsége határozatával 2000. június 11-ével bezárólag a munkanélküli járadék folyósítását jogszerűen szüntette meg, mert a további jogosultságot a Flt. kizárja a rokkantsági nyugdíjra való jogosultság miatt. Ezt a tényt az sem változtatja meg, hogy az ügyfél nem kívánja igénybe venni a rokkantsági nyugellátását, hanem a munkanélküli járadékot, hogy az önsegélyező pénztár juttatásaiban részesülhessen.

Megállapítottam azonban, hogy a panaszolt ügyben az ügyfél igénybe vette a rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőséget, de még jogerős határozat nem született, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1), valamint (4) bekezdésében foglaltak alapján további vizsgálatra nincs hatásköröm.

Budapest, 2000. június 27.

Gönczöl Katalin