OBH 1997/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Hajas Barnabás

Az eljárás megindulása
A magyar származású román állampolgár (továbbiakban: panaszos) azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert bevándorlási engedély iránti kérelmét a hatóság azzal az indokkal utasította el, hogy a panaszos és a vele együtt bevándorlási engedélyt kérő gyermekei megélhetését nem látta biztosítottnak.
A panaszos különösen  sérelmezte, hogy sem az alapeljárásban, sem a fellebbezési eljárásban nem volt a hatóság figyelemmel arra, hogy ingatlanán élelmiszer-szükségletének jelentős részét meg tudja termelni, így jövedelmét kiegészíti. Sérelmezte továbbá, hogy az eljárás időben annyira elhúzódott, hogy ez egészsége romlásához vezetett.
A megállapított tényállás
Panaszos – kiskorú gyermeke nevében is eljárva – nagykorú gyermekével együtt 1998. december 21-én bevándorlási engedély iránti kérelmet terjesztett elő az illetékes Budapest Fővárosi Közigazgatási Hivatalhoz. Az első fokú hatóság a kérelmet azzal az indokkal utasította el, hogy panaszos és gyermekei megélhetése nem biztosított. Panaszos határidőben előterjesztett fellebbezését a másodfokú hatóság 2000. február 17-én kelt határozatával elutasította, és az első fokú határozatot helybenhagyta.
A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért az ügyben a korábban hivatalban volt országgyűlési biztos vizsgálatot rendelt el. Annak eredményes befejezése érdekében iratokat kért be a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatalától.
Érintett alkotmányos jogok
•	Jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § /1/)
A vizsgálat megállapításai
1.	Panaszos, kiskorú gyermeke nevében is eljárva, valamint velük együtt bevándorolni szándékozó nagykorú gyermeke bevándorlási kérelmet terjesztett elő az illetékes Budapest Fővárosi Közigazgatási Hivatalnál. Panaszos és gyermekei családegyesítéssel indokolták bevándorlási szándékukat. Az első fokon eljárt hatóság a kérelmet – tíz hónappal annak előterjesztése után – a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény (továbbiakban Idtv.) 22. § (1) bekezdés b) pontjára hivatkozással azzal az indokolással utasította el, hogy kérelmezőknek magyarországi megélhetése nem biztosított.
Panaszos – kiskorú gyermeke nevében is  – és vele bevándorolni kívánó nagykorú gyermeke 1999. november 12-én az elutasító határozat ellen fellebbezést terjesztett elő, melyben arra hivatkoztak, hogy a panaszos férjének havi átlagkeresete 42.800,- Ft, továbbá kiskorú gyermeke után havi 3.800,- Ft családi pótlékban részesülnek. Mind panaszos, mind pedig nagykorú gyermeke hivatkozott arra, hogy a nagykorú gyermeket – álláspontjuk szerint – az egy főre jutó jövedelem-számítás során nem kell figyelembe venni, mert panaszos férje munkáltatójának képviselője vállalta, hogy biztosítja az ő megélhetését.
A Belügyminisztérium Bevándorlási és Állampolgársági Hivatala panaszos és nagykorú gyermeke fellebbezését elutasította, és a Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala első fokú határozatait helybenhagyta. Az elutasító határozatok indokolásában a hatóság kifejtette, hogy továbbra sem látja a kérelem előterjesztőinek megélhetését biztosítva. A másod fokon eljáró hatóság határozataiban kifejtette, hogy „helytálló az I. fokú hatóság azon megállapítása, hogy a kérelmező ellátását vállaló ... jövedelme nem elegendő ahhoz, hogy önmagán kívül három másik személy magyarországi megélhetését biztosítsa.”
Panaszos nagykorú gyermeke esetében a hatóság a bevándorolni szándékozó lakhatását sem találta biztosítottnak, mert sem az alapeljárásban, sem pedig a fellebbezési eljárás során nem csatolt semmiféle okiratot annak igazolására.
2.	Az országgyűlési biztosnak adott válaszában a Belügyminisztérium Bevándorlási és Állampolgársági Hivatala kifejtette, hogy a „bevándorlási eljárásban eljáró hatóságok a megélhetés tekintetében mérlegelési jogkörben járnak el. Így – figyelemmel arra, hogy az Idtv. végrehajtásáról szóló 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet a megélhetés tekintetében nem tételes, hanem példálózó felsorolást tartalmaz – az eljáró hatóságok a magyarországi megélhetéshez szükséges anyagi feltételek meglétének alátámasztására bármilyen legálisan szerzett és igazolt jövedelmet elfogadhatnak a kérelmező magyarországi megélhetésének biztosítására. Példaként említeném, hogy a kérelmező körülményeire tekintettel figyelembe vehető az is, hogy a házhoz tartozó területen a kérelmező és családja szükségleteit fedező mezőgazdasági folytatható. ...”
3.	Megállapítottam, hogy mind az első fokon eljárt, Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala, mind pedig a Belügyminisztérium Bevándorlási és Állampolgársági Hivatala Panaszos bevándorlási kérelméről mérlegelési jogkörében hozta meg határozatát. Ezért azt nem vitatom. Természetesen a mérlegelési jogkör nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel, ha a mérlegelés alkotmányos elveket, jogokat sért. A vizsgált ügyben azonban ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezért nem állapítottam meg alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot.
4.	Az Idtv. 20. § (2) bekezdése szerint „a bevándorlási kérelmet elsô fokon 120 napon belül, a fellebbezési eljárásban 60 napon belül kell elbírálni."
Vizsgálatom során azt is megállapítottam, hogy az eljárás során sem az első fokú-, sem a másodfokú hatóság nem volt tekintettel a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményére, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogra. Ezzel alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot okoztak, ami abban nyilvánult meg, hogy Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala tíz hónap alatt hozta meg érdemi (elutasító) határozatát, a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatala a panaszos fellebbezését követő több, mint három hónap után hozott érdemi határozatot.
A feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásság ellenére ajánlást nem teszek, mivel a határidők elmulasztása érdemben nem befolyásolta panaszos érdekét, illetve az eljáró hatóságok érdemi döntéseire nem volt kihatással a határidők betartásának elmulasztása. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv) 17. § (1) bekezdésére hivatkozva azonban felkérem a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal főigazgatóját, hogy a feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok jövőbeli elkerülése érdekében nyomatékosan hívja fel munkatársai figyelmét a törvényi határidők pontos, maradéktalan betartására és annak kiemelkedő – garanciális – jelentőségére.

Budapest, 2002. november 12.

Takács Albert