OBH 1965/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos sérelmezte a XIII. kerületi Rendőrkapitányságon elrendelt és később a  Budapesti Rendőrfőkapitányság Vizsgálati Főosztályán 136-IX-1151/99. számon ellene folytatott büntetőeljárás lefolytatásának módját, a nyomozás elhúzódását, útlevelének visszavonását. A panaszos beadvánnyal fordult a Fővárosi Főügyészséghez, amelyben az eljárás felülvizsgálatát kérte. Beadványára nem kapott választ.
	A panasz alapján az 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el, tájékoztatást kértem a fővárosi főügyésztől, illetve beszereztem a nyomozás iratait a BRFK Vizsgálati Főosztályától.

Érintett alkotmányos jog: 
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
61. § (3) A bizonyítás eszközeinek nincs előre meghatározott bizonyító ereje.
(4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
275. § Az a hivatalos személy, aki hivatali hatáskörével visszaélve
b) lényeges tényt hamisan foglal közokiratba,
bűntettet követ el és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

1991. évi XLI. törvény a közjegyzőkről
122. § Ha a közjegyző a felet személyesen nem ismeri, személyazonosságáról és szükség esetén a személyi adatairól köteles meggyőződni
a) saját kezű aláírással és fényképpel ellátott hivatalos igazolványból,
136. § (1) A közjegyző tanúsítványt állít ki
c) az aláírás és kézjegy valódiságáról,
(2) A tanúsítvány kiállítása esetén a törvénynek a közjegyzői okiratokra vonatkozó általános szabályait kell megfelelően alkalmazni azzal, hogy a közjegyző felelőssége a tanúsítvány, mint közokirat alakiságának megtartásáért és a tanúsítvány tartalmi valódiságáért áll fenn.
139. § (1) A közjegyző névaláírás vagy kézjegy valódiságát akkor tanúsítja, ha a fél az okiratot a közjegyző előtt írja alá, vagy az okiraton levő aláírást a közjegyző előtt a sajátjának ismeri el.
(2) A fél személyazonosságáról a közjegyző a tanúsítvány kiadása előtt meggyőződik.

1998. évi XII. törvény a külföldre utazásról
1. § (1) A Magyar Köztársaság területének elhagyása - beleértve a külföldi letelepedés szándékával történő kiutazást is - alkotmányos alapjog, amely minden magyar állampolgárt és az országban jogszerűen tartózkodó külföldit megillet. A külföldre utazás joga törvényben meghatározottak szerint gyakorolható, illetőleg korlátozható.
16. § (1) A 18. §-ban foglalt kivétellel nem utazhat külföldre,
a) akivel szemben olyan bűncselekmény miatt folyik büntetőeljárás, amelyre a törvény öt évig terjedő vagy ennél súlyosabb szabadságvesztést rendel, a büntetőeljárás jogerős befejezéséig;
18. § (1) A 16. § (1) bekezdésében meghatározott korlátozás hatálya alatt álló állampolgár kérelmére az útlevélhatóság - különös méltánylást érdemlő okból - meghatározott időtartamú külföldre utazást engedélyezhet. Az utazás engedélyezéséhez a 16. § (1) bekezdésének a)-c) pontjában meghatározott esetben a vádirat benyújtásáig az ügyész, azt követően a bíróság, a 16. § (1) bekezdésének d) pontja esetében a büntetés-végrehajtási bíró, az e) pontja esetében pedig a 16. § (3) bekezdésben meghatározott szerv hozzájárulása szükséges.
19. § (1) Az útlevél hatóság az úti okmány kiadását megtagadja vagy az úti okmányt visszavonja, ha
a) a 16. § (1) bekezdése alapján külföldre utazást korlátozó rendelkezés áll fenn;

Megállapított tényállás:
	A panaszos közjegyző-helyettesként dolgozott egy budapesti közjegyzői irodában. 1998. október 27-én N.A. budapesti lakos - két másik férfi kíséretében - megjelent a közjegyzői irodában és egy ingatlanközvetítő cég részére kiállított, lakáscsere lebonyolítására vonatkozó meghatalmazáson az aláírása hitelesítését kérte. N.A. későbbi vallomása szerint az iratot az adminisztrátor vette át, aki a társával együtt kiküldte az irodából, majd pár perc várakozás után visszahívta és átadta a hitelesítő záradékkal ellátott meghatalmazást. Állítása szerint a közjegyzővel nem találkozott.
	N.A. ugyanezen a napon feljelentést tett a BRFK IV. kerületi Rendőrkapitányságon több személy ellen kényszerítés és személyi szabadság megsértése miatt. Feljelentése szerint a lakását nem akarta elcserélni, ennek ellenére a feljelentett személyek bántalmazták, és kényszerítették, hogy velük menjen az ingatlanközvetítőhöz, ahol elkészítettek egy meghatalmazást a lakáscserére, majd Újpestre kísérték egy közjegyzői irodába, ahol a meghatalmazáson lévő aláírását közjegyzői záradékkal hitelesíttették. A nap folyamán tiltakozása ellenére vodka és sör fogyasztására vették rá, aminek a hatására ittas állapotba került.
	A feljelentést a lakóhely szerint illetékes XIII. kerületi Rendőrkapitányságra tették át, ahol 153-5926/1998. bü. számon folytattak nyomozást, összesen 34 budapesti lakással kapcsolatban elkövetett különböző bűncselekmény vonatkozásában. A panaszost 1998. november 19-én és 24-én tanúként kihallgatták. Tanúkihallgatása után közölték vele, hogy gyanúsítottként is kihallgatják. A gyanúsítás szerint a közjegyző-helyettes N.A. aláírásáról anélkül állított ki tanúsítványt, hogy személyazonosságáról meggyőződött, illetve az aláírót látta volna. A kihallgatás során a vizsgáló sértő megjegyzéseket tett a panaszosra és a közjegyzői testületre. A tanúként kihallgatott és a közjegyzői iroda alkalmazottaival szembesített sértett vallomását kérdéseivel igyekezett befolyásolni. A panaszos 1998. november 30-án emiatt írásban panaszt tett a kapitányság vezetőjénél. A panaszt a rendőrkapitányság vezetője megvizsgálta és 1999. január 27-én kelt levelében arról tájékoztatta a panaszost, hogy észrevételei megalapozatlanok, az eljáró nyomozó magatartása nem volt kifogásolható, ezért az ügyben nem kíván további intézkedést tenni.
	A BM Adatfeldolgozó Hivatal Útlevél Osztálya 1998. december 11-én kelt 49-44262/1998. sz. határozatával, a külföldre utazásról szóló 1998. évi XII. tv. 19. § (1) bekezdés a) pontja alapján - mivel a panaszos ellen olyan bűncselekmény miatt folyik büntetőeljárás, amelyre a törvény 5 évig terjedő szabadságvesztést rendel - a büntetőeljárás jogerős befejezéséig visszavonta a panaszos útlevelét. A panaszos fellebbezését a Belügyminisztérium elutasította.
	Az ügy vizsgálatát 1999. január 4-én átvette a BRFK Vizsgálati Főosztálya. A panaszos 1999. június 21-én beadvánnyal fordult a Fővárosi Főügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztályához, amelyben sérelmezte a nyomozás elhúzódását, útlevelének bevonását, illetve kérte a büntetőeljárás megszüntetését. Beadványára a Főügyészség nem válaszolt.
	A panaszossal szemben folytatott nyomozást 1999. november 18-án elkülönítették az alapügytől - mivel azzal nem állt közvetlen ok-okozati kapcsolatban - és 1999. november 30-án az ügy iratait vádemelési javaslattal megküldték a Fővárosi Főügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztályának. A Budapesti IV. és XV. kerületi Ügyészség 2000. január 24-én a Btk. 275. § b) pontjába ütköző hivatalos személy által elkövetett közokirat-hamisítás bűntette miatt vádiratot nyújtott be a Budapesti IV. és XV. kerületi Bírósághoz.

A vizsgálat megállapításai:
	1. A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5. § (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás elrendelése ügyében figyelembe vett, vagy a nyomozás során felmerült bizonyítékokat. Csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot.
	A Be. 5. § (3) bekezdése szerint a büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el. A mérlegelési jogkörben hozott döntés akkor jogsértő ha a szerv túllépte azokat a kereteket, amelyeket a jogszabály a mérlegelés lehetőségére vonatkozóan meghatározott, a határozata megalapozatlan (a tények nem felelnek meg a valóságnak), vagy a döntést megelőző eljárásban eljárási szabálytalanság történt a határozat érdemére kihatóan.
	Ha a döntés ésszerű következtetéseken alapul, objektív és bizonyítékokkal meggyőzően alátámasztott, akkor az alkotmányos jogok szempontjából nem támadható.
	Mindezekre tekintettel a büntetőeljárás ténybeli megalapozottságát nem vizsgáltam, az ügyben végső soron a bíróság fogja megállapítani, hogy a panaszos követett-e el mulasztást vagy bűncselekményt.
	2. A panaszos kifogásolta, hogy a kihallgatását vezető rendőrtiszt arrogáns, lekicsinylő hangnemben beszélt vele. A beadványban idézett kifejezések szerint többször "nagylánynak" szólította a panaszost, ironikusan utalt arra, hogy "szép karrier törik ketté", a közjegyzői hivatást szerinte "nyolc általánossal", illetve "nagycsoportos óvodásként" is el lehet látni.
	Az 1998. november 30-án tett panaszra a kapitányságvezető 1999. január 27-én válaszolt. A panasz elbírálására a közérdekű bejelentésekről, javaslatokról és panaszokról szóló 1977. évi I. törvény harminc napos határidőt állapít meg, amely indokolt esetben, egy alkalommal ugyancsak harminc nappal meghosszabbítható, erről azonban a panasztevőt értesíteni kell. Tekintve, hogy a panaszos ilyen értesítést nem kapott, a kapitányságvezető a késedelmes válaszadással megsértette a jogszabály rendelkezéseit. A késedelem nem volt olyan mértékű, amely megalapozná alkotmányos jogokkal összefüggő sérelem megállapítását. A panaszos az elutasító választ tudomásul vette, tekintve, hogy nem fordult emiatt a válaszadó felettes szervéhez.
	A parancsnoki válaszlevél szerint a panasz kivizsgálása során tanulmányozták az eljárási cselekményekről készült jegyzőkönyveket, továbbá meghallgatták a nyomozót és a panaszos védőügyvédjét. Tekintve, hogy a panaszos az 1998. november 19-ei és november 24-ei kihallgatásain történteket sérelmezte és védőt csak december 9-én hatalmazott meg, ezért  a védő nem igazolhatta vagy cáfolhatta az elhangzottakat. Ugyancsak nyilvánvaló, hogy a jegyzőkönyvbe sem vették fel a nyomozó megjegyzéseit. Mindezek alapján kétségbevonható a vizsgálat tárgyilagossága, a tényállás megfelelő tisztázása. Kifogásolható továbbá, hogy az elutasító levélben nem közölték, hogy a panasz elbírálása milyen jogszabály alapján, milyen eljárási szabályok szerint történt és milyen jogorvoslati lehetőség áll a panaszos rendelkezésére. Az eljárás módja sértette a panaszosnak az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jogát és az Alkotmány 2 § (1) bekezdésében deklarált jogállamisággal összefüggésben a tisztességes eljáráshoz fűződő jogát is.
	3. A panasznak a nyomozás elhúzódására vonatkozó részével kapcsolatban nem állapítottam meg alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot. A BRFK Vizsgálati Főosztályának vezetőjétől kapott tájékoztatás szerint a büntetőeljárásban - amellyel kapcsolatban a panaszos is gyanúba került -  21 terhelt volt, akik közül 12 személyt előzetes letartóztatásba helyeztek. A lakások erőszakos megszerzésére irányuló bűncselekmények felderítése és bizonyítása hosszadalmas nyomozati munkát igényelt, amelyben az előzetes letartóztatottak cselekményeinek tisztázását a büntetőeljárási szabályokra tekintettel soronkívül kellett elvégezni. A panaszos ügyének elkülönítésére és lezárására csak az összefüggések kizárását követően kerülhetett sor. A tájékoztatást elfogadtam.
	4. A panaszos útlevelének bevonásával kapcsolatban a BM Adatfeldolgozó Hivatal Útlevél Osztálya a külföldre utazásról szóló 1998. évi XII. tv. rendelkezései szerint járt el. A törvény kötelező rendelkezésének célja az állami büntető hatalom biztosítása, annak megakadályozása, hogy a súlyos bűncselekményekkel gyanúsított személyek a büntetőeljárás alól kivonják magukat. Az útiokmány visszavonása kétségkívül olyan korlátozás, amely közvetlenül érintette a panaszos alkotmányos jogait, azonban a másodfokú államigazgatási határozat közlésétől számított harminc napon belül a panaszos keresettel kérhette volna a határozat bírósági felülvizsgálatát.
	Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha azt másik alapvető jog vagy szabadság védelme vagy érvényesülése, avagy egyéb alkotmányos érték védelme, illetve valamilyen alkotmányos cél indokolja, továbbá, ha a védelem, illetve a cél más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához az is szükséges, hogy a korlátozás megfeleljen az arányosság követelményének; az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyenek egymással. Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok, nyomós közérdek nélkül történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan [lásd legutóbb: 18/2000. (VI. 6.) AB határozat, ABH 2000, 117., 123.].
	Az eljárás jogerős befejezéséig tartó korlátozás mértéke nem tekinthető aránytalannak. A panaszos a BM Adatfeldolgozó Hivatal Útlevél Osztályához intézett fellebbezésében úgy nyilatkozott, hogy az intézkedést szükségtelennek tartja, de nem áll szándékában külföldre utazni.	A fentiek alapján az útlevél visszavonása és annak időtartama miatt alkotmányos jogok sérelmét nem állapítottam meg.
	5. A Fővárosi Főügyészséghez benyújtott beadvány ügyében a megkeresett főügyész a következő tájékoztatást adta:
	A panaszos beadványa 1999. június 23-án érkezett a főügyészségre. Az ügyintéző ügyész június 25-én kérte a nyomozó hatóságtól a panaszosra vonatkozó nyomozati iratok megküldését. Ezt követően 1999. július 8-án - anélkül, hogy a panaszost erről közvetlenül írásban is értesítették volna - a beadványt az elvégzendő nyomozati cselekményekre vonatkozó instrukciókkal együtt megküldték a nyomozó hatóságnak. Az ügyintéző ügyész igazoló jelentésében arra hivatkozott, hogy ő a bejelentés megérkezése után "szóban és távbeszélőn is" tájékoztatta a panaszost.
	A Be. 148. § (2) bekezdése a panaszjog tárgyi, személyi körét korlátozza. Olyan technikai-ügyviteli kérdések eldöntése miatt zárja ki a jogorvoslatot a törvény, amely az ügy érdemi megítélésére nem hat ki és csupán az eljárás szükségtelen elhúzódásához vezetne.  A 2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás csak abban az esetben engedi meg a panasz elbírálásának mellőzését és válasz nélkül hagyását, ha megismételt és új, még el nem bírált tényeket körülményeket nem tartalmazó panaszról van szó. A Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló 1972. évi V. törvény 25. § (2) bekezdése szerint a panasz (kérelem) elbírálása mellőzhető, ha azt nem jogosult terjesztette elő, illetőleg az ügyész a törvényben biztosított jogorvoslati kérelmet már elbírálta, vagy ha a panaszt a sérelmezett határozat közlésétől számított egy éven túl nyújtották be, és a késedelmet alapos indokkal nem igazolták. Erről a panaszost (kérelmezőt) értesíteni kell.
	A fentiek alapján a panasz elbírálásának módja és a panaszos írásbeli értesítésének elmulasztása sértette a panaszos jogorvoslati jogát és a jogállamisággal összefüggésben a tisztességes eljáráshoz fűződő jogát is.
	Megkeresésünket követően a fővárosi főügyész a hasonló mulasztások megelőzése érdekében ismételten felhívta a szervezeti egységek vezetőinek figyelmét arra, hogy minden beadványra választ kell adni. A főügyész tájékoztatását és intézkedését elfogadtam, ezért az ügyben ajánlást nem teszek.

Ajánlás: 
	A 2. pontban részletezett megállapításokra tekintettel, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a budapesti rendőrfőkapitánynak, hogy tegye meg a vizsgálat során feltárt, alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslásához szükséges intézkedéseket, elsősorban a panaszok korrekt, jogszerű elbírálásával kapcsolatban.
	Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéseiről az Obtv. hivatkozott rendelkezése alapján adjon tájékoztatást.

Budapest, 2002. március 7.

Takács Albert