OBH 1959/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában azt sérelmezi, hogy a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság nem vette figyelembe nyugdíja megállapításánál a korábban szolgálati idő elismerési határozatával megállapított 47 év 132 napot. Panaszolja még a hosszadalmas ügyintézést, melynek következtében ellátatlan volt, valamint a nyugdíjmegállapító határozatán szereplő szöveget, mely szerint a nyugdíja "Román teher".

Érintett alkotmányos jogok:
- Szociális biztonsághoz való jog  (Alkotmány 70/E. §(
- Tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. §)

Alkalmazott jogszabályok:
- A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tny.)
- A magyar-román szociálpolitikai egyezmény kihirdette az 1962. 5. tvr., valamint a végrehajtására kiadott 8/1962. (VII.7.) MüM. rendelet

Megállapított tényállás:
	A Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Ceglédi Kirendeltsége a panaszos kérelmére 5-396/98/08. számú 1998. február 19-én kelt határozatával 9 év 199 nap Magyarországon szerzett szolgálati időt ismert el. A Romániában szerzett szolgálati idő elismerésével együtt az illetékes Fővárosi és Pest Megyei Igazgatóság a rendelkezésre álló nyilvántartások és egyéb igazolások alapján a 37-751/98/5. számú 1998. május 20-án kelt határozatával összesen 47 év 132 nap szolgálati időt állapított meg.
	A panaszos 1998. október 10-én öregségi nyugdíj megállapítására benyújtott igényét az Igazgatóság 37-3434/98/30. számú 1999. május 27-én kelt határozatával bírálta el. A határozat szerint a nyugdíjfolyósítás kezdete 1998. november 7., elismert szolgálati idő 40 év 132 nap "32/40-ed része román teher", összege havi 28 570 Ft. Tekintettel arra, hogy a panaszos a nyugdíjkorhatárt 1999. november 7-én töltötte be, a folyósítás kért kezdőnapján nem érte el a reá irányuló öregségi nyugdíjkorhatárt (61 év), ezért öregségi nyugdíjra nem jogosult. Azonban csökkentés nélkül jogosult előrehozott öregségi nyugdíjra, mert a jogszabályban előírt feltételekkel rendelkezik.
	A ténylegesen megszerzett szolgálati idő vonatkozásában felmerült ellentmondások tisztázásának időigényessége miatt a fenti határozat meghozataláig az Igazgatóság 1999. február 9-én kelt 37-3434/98/18. számú határozatával 40 000 Ft egyszeri előleget állapított meg és utalt ki a panaszos részére. Az 1989. január 26-tól 1991. június 20-ig terjedő magyarországi munkáltatónál szerzett szolgálati időre a béradatok beszerzése nehézségekbe ütközött a munkáltató időközben történt felszámolása miatt. Ezért az Igazgatóság 1999. március 5-én kelt 37-343/98/25. számú határozatával havi 16 000 Ft folyamatos előleget állapított meg és intézkedett a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság felé annak folyósításáról.
	Az Igazgatóság a 37-3434/1998/39. számú, 2000. április 12-én kelt határozatában elutasította a panaszos nyugdíj felemelésére benyújtott kérelmét azzal, hogy a 37-3434/1998/30. számú határozatban a szolgálati idő az átlagkereset és a nyugdíj összege megállapítása helyesen, jogszerűen történt. Annak ellenére, hogy az Igazgatóság 37-751/98/5. számú határozatában 1947. április 6-tól 1998. január 15-ig 47 év 132 nap szolgálati időt ismert el, ugyanis az öregségi nyugdíj megállapítása során az ügyiratban talált román nyelvű munkakönyv fordításában tévesen szerepelt a munkaviszony kezdete 1947. április 6-tól (a panaszos ekkor 9 éves sem volt). Az eredeti munkakönyv és a román szerv igazolása szerint az igénylő munkaviszonya a Nagyváradi Olajipari Vállalatnál 1957. április 6-tól állt fenn. Ezt erősíti meg a panaszos 1999. április 12-én az Igazgatóságon készült nyilatkozata is, mely szerint 1957-ben kezdett dolgozni, ezt megelőzően ipari tanuló volt, ipari tanidejének kezdete az iskola igazolása szerint 1953. szeptember 1. A nyugdíj összegének felülvizsgálatánál azonban megállapítást nyert, hogy az átlagkereset kiszámításánál az 1998. évi osztószám meghatározása tévesen történt, mivel a panaszos 1998. október 5-től 1998. november 1-ig táppénzben részesült, így a bérezett napok számát ezzel csökkenteni kellett (28 nap). Ezért az Igazgatóság a szolgálati idő változatlanul hagyása mellett a nyugdíj összegét havi 28 810 Ft-ra módosította. Majd a 37-3434/1998/48. számú 2000. június 30-án ismételt eljárás keretében hozott határozattal a panaszos javára 1955. június 1-től 1957. április 5-ig terjedő időt szolgálati időként beszámította, ennek indokát azonban a határozat nem tartalmazza.
	A vizsgálat eredményeként megállapítottam, hogy az Alkotmány 70/E. §-ában védett szociális biztonság, valamint az Alkotmány 2. §-ában deklarált jogállamiságból fakadó tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot okozott a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság eljárása:
	1.) Az 1998. október 7-én benyújtott nyugdíj igény alapján 1998. november 7-től jogosult volt a panaszos nyugellátásra. A nem vitatott 40 évet meghaladó szolgálati idő alapján a magyarországi munkáltatónál hiányzó kereseti adatok ellenére is a folyamatos előleg megállapításának nem volt akadálya. Az előleg megállapítására azonban csak 1999. február 9-én, illetőleg 1999. március 5-én került sor, a panaszos több hónapon át ellátatlan volt. A panaszos nyugellátása véglegesen csak a 2000. június 30-án "ismételt eljárás keretében" került megállapításra.
	2.) Nincs jogszabályi indoka és magyarázata, hogy az ügyfél határozatán a Romániában szerzett szolgálati idő miatt "román teher"-re utalás történjen, bár ez a panaszos számára semmilyen hátrányos következményekkel nem jár.

Ajánlás:
	Felkérem az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság Főigazgatóját 60 napos határidővel, hogy vizsgálja meg az elhúzódó eljárásért való felelősség kérdését, az esetleg felmerülő kamat kötelezettséggel együtt, valamint az OBH 1553/2000. számú jelentésemben tett ajánlásomra is tekintettel a nemzetközi egyezmények hatálya alá tartozó nyugellátások eljárása egyszerűsítésének lehetőségét.

Budapest, 2000. szeptember 11.

Gönczöl Katalin