OBH 1560/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Győrffy Zsuzsanna

A vizsgálat megindítása
	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy az a fiatalember, aki gyámsága alatt állt 1999. novemberében betöltötte 18. életévét, ezért a hatályos családi pótlék törvény szerint nem kaphat iskoláztatási támogatást, pedig még nappali tagozatos gimnáziumi tanuló.
A panaszos beadványában azt is sérelmezte, hogy a gyámolt gyermek után sem adókedvezményt nem vehet igénybe a gyám és a lakáscélra felvett kölcsönök osszegét sem lehet csökkenteni a gyámolt gyermekre tekintettel.
	Mivel az üggyel kapcsolatban felmerült a gyámság alól kikerült fiatal felnőtt szociális biztonsághoz fűződő jogának sérelme, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam. A vizsgálatra az Obtv. 18. § (3) bekezdése szerint felkértem a területileg illetékes jegyzőt.

A megállapított tényállás
	A panaszost a gyámhivatal 1998. március 30-án rendelte az akkor 17. évében járó fiú gyámjául. A fiú addig kirendelt gyámját saját kérésére felmentették. A panaszost a gyámhivatal a gyámi tisztség ellátására alkalmasnak találta, a gyámkirendelést a panaszos is kérte.
	A panaszos beadványa szerint gyámfia nehezen kezelhető, makacs, öntörvényű, sokszor ezt a problémát a családon belül nehezen kezelik. A vizsgálatot lefolytató jegyző tájékoztatása szerint a panaszos a gyermek nevelésével kapcsolatosan soha nem jelzett problémát sem a gyámhivatalnál, sem a gyermekjóléti szolgálatnál. A családnak anyagi gondjai nincsenek, ezért a panaszos ezzel kapcsolatosan sem kért segítséget.
	A panaszost az önkormányzat képviselője tájékoztatta arról, hogy a nagykorú fiatal eltartására, befogadására a felmentett gyám már nem köteles, ezért ha a fiú magatartása miatt nem maradhat a volt gyám háztartásában , és ezzel szociális biztonsághoz fűződő joga veszélybe kerülne, akkor annak megoldásában az önkormányzat a fiatal segítségére lesz.

Az ügy jogszabályi háttere
•	A Magyar Köztársaság Alkotmánya
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
70/I. § (1) A Magyar Köztársaság minden állampolgára köteles jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően a közterhekhez hozzájárulni.

•	1998. évi LXXXIV. törvény a családok támogatásáról
Cst. 9. § (1) Iskoláztatási támogatásra jogosult a szülő, a nevelőszülő, a hivatásos nevelőszülő, a gyám arra a saját háztartásában nevelt gyermekre tekintettel, aki a) tanköteles; b) már nem tanköteles, de közoktatási intézmény tanulója és 20. életévét még nem töltötte be.
(2) Iskoláztatási támogatásra jogosult saját jogán az a a) nagykorú árva, akinek mindkét szülője elhunyt b) nagykorú, akinek a vele egy háztartásban élő hajadon, nőtlen, elvált, házastársától külön élő szülője elhunyt, c) nagykorú, aki kikerült az átmeneti vagy tartós nevelésből, és egyébként megfelel az (1) bekezdés b) pontjában foglalt feltételeknek.

A vizsgálat megállapításai
	A vizsgálat során megállapítottam, hogy a jelenleg hatályos a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény előírása szerint a panaszos nem jogosult a nagykorúsággal önjogúvá vált volt gyámoltja után a családi pótlék igénylésére, ezért annak folyósítását a Megyei Egészségbiztosítási Pénztár Kirendeltsége jogosan szüntette meg. A panaszban felvetett problémával, mely szerint azok a fiatalok, akik gyámság alatt álltak, gyámságuk nagykorúvá válásukkal szűnt meg és nem árvák, nem voltak átmeneti vagy tartós neveltek saját jogukon nem jogosultak iskoláztatási támogatásra már több korábbi jelentésemben foglalkoztam. Az adókra, járulékokra és egyéb költségvetési befizetésekre vonatkozó egyes törvények módosításáról szóló 2000. évi CXIII. törvény 225. § (1) bekezdése szerint: " A Családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény  9. §-ának (2) bekezdése a következő d) ponttal egészül ki: ( Iskoláztatási támogatásra jogosult saját jogán az a ) nagykorú, akinek gyámsága nagykorúságává válása miatt szűnt meg.
	A panaszos által felvetett további problémák melyek a lakáscélú kölcsönök összegének csökkentését és a gyámolt gyermek után igénybe nem vehető adókedvezményekről szólnak  nem érintenek alkotmányos jogokat. Az Alkotmánybíróság a 61/1992. (XI. 20. ) AB határozatában elvi éllel fejtette ki álláspontját az adókedvezmények ( mentességek ) alkotmányos problémáival kapcsolatosan. Kimondta, hogy az Alkotmány 70/I. §-a az állampolgárok egyik alapvető kötelezettségeként rögzíti, hogy mindenki köteles jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően hozzájárulni a közterhekhez. E hozzájárulás módját és mértékét az adókról, az illetékekről, a vámokról stb. szóló törvények állapítják meg. Amíg a közterhekhez való hozzájárulás az állampolgároknak az Alkotmányból eredő alapvető kötelezettsége, addig a kötelezettség alóli mentesülésre vagy bizonyos mértékű kedvezményre senkinek sincs az Alkotmányon alapuló alanyi joga. A mentességek és kedvezmények meghatározásánál a jogalkotót széleskörű mérlegelési jog illeti meg. Ennek gyakorlása során tekintettel lehet bizonyos az Alkotmányban nevesítve jogokra - pl. a szociális biztonsághoz való  - de ezen túlmenően érvényre juttathat az Alkotmányból közvetlenül le nem vezethető, esetenként rövid távra irányadó gazdaság-életszínvonal-szociálpolitikai és egyéb célkitűzéseket. Ekként tehát, noha a jogalkotót a mentességek és kedvezmények megállapításánál is kötik az Alkotmányban meghatározott jogi korlátok, a jogalkotói mérlegelésnél azonban nem a jogi, hanem az egyéb szempontok játsszák a meghatározó szerepet.
	A vizsgálat során megállapítottam, hogy a panaszos által felvetett problémák közül a nagykorúvá vált volt gyámolt családi pótlékra való jogosultságát a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. évi törvény 2001. január 1-én hatályba lépő módosítása megoldja, a másik két felvetett probléma pedig nem érint alkotmányos jogot, ezért az ügyet az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján további vizsgálat nélkül lezárom.

Budapest, 2000. november 26.

Gönczöl Katalin