OBH 1545/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Scheilinger László 

	Nem állapítható meg az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamisághoz kapcsolódó  jogbiztonság, illetve az abból  fakadó tisztességes eljáráshoz való jog sérelme, ha a nyomozóhatóságok a szükséges eljárási cselekmények lefolytatását követően azért szüntetik meg a nyomozást, mert a bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható személy nem azonosítható, és eredmény az eljárás továbbfolytatásától sem várható.
	Panaszos 1999. 08. 23-án azért fordult  Hivatalunkhoz, mert sérelmesnek tartotta, hogy az 1995-99. között a  Polgári Rendőrőrsön, illetve a Székesfehérvári Rendőrkapitányságon lopás és más bűncselekmények miatt tett büntetőfeljelentései kapcsán az eljárást minden esetben megszüntették. Különösen azt kifogásolta, hogy mindez annak ellenére történt, hogy ő több alkalommal lehetséges elkövetőként jelölte meg fiútestvérét.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese a panaszban foglaltakat megvizsgálta, és azt alkotmányos visszásság hiányának megállapításával az OBH/3958/1999. számú (1999. 12. 8-án postázott) jelentésével elutasította.
	Panaszos 2000. március 16-án ismételten hozzánk fordult, melyben közölte, hogy vizsgálati megállapításainkat nem tudja elfogadni. Kiegészítésként közölte, hogy ingatlana sérelmére azóta újabb betörés történt, és az érintett rendőrhatóság a feljelentésére újabb elutasító határozatot hozott. Ez ügyben  - az eddigi sérelmeit, kifogásait és észrevételeit összegezve -  beadványt juttatott el a megyei rendőr-főkapitánynak, melyet azzal utasítottak el, hogy  a rendőri és ügyészi szervek korábbi eljárásával szemben az OBH vizsgálati jelentése sem emelt kifogást.
	Az ügyben megkerestük a megyei rendőr-főkapitányt, aki a felvilágosítást megadta, a szükséges dokumentációt határidőn belül rendelkezésre bocsátotta.
	A megküldött anyagokból megállapítható, hogy az "újabb betörés" miatt, amelyben panaszos szerint "a rendőrség egyáltalán nem járt el", a Székesfehérvári Rendőrkapitányság 1999. október 25-én 4210/1999.bü. számon nyomozást rendelt el. Az ügyben  - az elkövető ismeretlen volta miatt -  1999. december 18-án megszüntető határozatot hoztak. Az ellene emelt panaszt a Székesfehérvári Városi Ügyészség érdemben megvizsgálta és azt alaptalanság miatt elutasította.
	A főkapitányi fogadónapot követően benyújtott beadványban foglaltakat megvizsgálták. Tekintettel arra, hogy a korábbiakhoz képest az nem tartalmazott új adatokat, tényeket, a már többszörösen elbírált bizonyítékokkal összevetve nem láttak lehetőséget újabb büntetőeljárás megindítására. A megállapításokról a panaszost írásban tájékoztatták (20/2000.Be. sz. 2000. február 22-én kelt főkapitányi tájékoztató).
	A vizsgálati dokumentumok értékelését követően megállapítom, hogy a panaszolt nyomozóhatóságok  - a beadványban foglaltakkal ellentétben -  a feljelentés alapján a törvényi rendelkezéseknek megfelelelően a nyomozást elrendelték. A végrehajtott helyszíni szemle, adatgyűjtés, tanúkutatás azonban az ismeretlen elkövető beazonosításához szükséges információkat nem eredményezett, ezért a vétségi eljárás szabályai szerint lefolytatott nyomozást megszüntették.
	A panaszolt  OBH 3958/1999. számú jelentésben egyértelmű megfogalmazást kapott az,   hogy a bűncselekmény gyanújával összefüggő adatok mérlegelése, a bizonyítékok beszerzése, azok elemzése-értékelése a nyomozóhatóságok feladata, illetve kötelezettsége. Ennek alapján állapítják meg a tényállást és döntenek a nyomozás további sorsa felől: bűncselekmény vagy bizonyítékok hiányában, illetve a tettes beazonosíthatatlansága esetén az eljárást megszüntetik, alapos gyanú esetén pedig vádemelési javaslattal megküldik az illetékes ügyésznek. Az országgyűlési biztosnak nincs jogszabályi felhatalmazása arra, hogy  a nyomozó szervek  helyett eljárjon, tényállást állapítson meg, vagy bármiféle eljárási cselekményt foganatosítson. Vizsgálatának ezzel szemben arra kell irányulnia, hogy a hatóságok eleget tettek-e a jogszabályokban előírt feladataiknak, kötelezettségeiknek, jogkörükben eljárva nem sértették-e meg az érintett valamely - Alkotmányban rögzített -  alapjogát, nevezetesen: a tisztességes eljáráshoz, jogorvoslathoz, panaszhoz, kérelemhez stb. való jogot.
	Tekintettel arra, hogy erre utaló tényt, körülményt az újabb  - ismételt -  panasz kapcsán indult vizsgálat nem állapított meg, azt  - az OBH/3958/1999. számú jelentésben tett megállapítások fenntartásával -  lezárom.

Budapest, 2000. november 18.

Gönczöl Katalin