OBH 1505/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: Dr. Scheilinger László

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság, jogbiztonság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz fűződő joggal összefüggésben nem okoz visszásságot, ha a nyomozóhatóság a nyomozást bűncselekmény hiányában megszünteti, az orvosi kamara pedig a panaszt erre alapozottan elutasítja.
A panaszos azért kereste meg Hivatalunkat, mert sérelmesnek tartotta, hogy a közokirathamisítás miatt tett büntető-feljelentését követően a Csongrádi Rendőrkapitányság a nyomozást a 642/1999.bü. számú határozatával megszüntette. Ellene panaszt nyújtott be, melyet a Csongrádi Városi Ügyészség a B. 31/2000/1. számú határozatával elutasított.
A rendelkezésünkre bocsátott anyagok tanulmányozása eredményeként az alábbiak állapíthatók meg:
A panaszos 1999. 09. 28-án büntető-feljelentést tett a Csongrádi Rendőrkapitányságon, mert a gyermeke kezelőorvosa - elvált feleségével összejátszva - megváltoztatta annak paciens kartonján lévő adatait. Az elrendelt eljárásban - tanúk meghallgatása és szakértő bevonása után - bűncselekmény hiányában a nyomozást megszüntette. Az ellene benyújtott panaszt elbíráló ügyészi határozat indokolásában részletesen rámutatott arra, hogy a rendőrhatóság mindent megtett a tényállás megnyugtató tisztázása érdekében. Tételesen felsorolta azokat a törvényi rendelkezéseket, amelyek az orvosi vizsgálatok időpontjának nyilvántartási kötelezettségére, annak megoldási módozataira akkor hatályban voltak. Mindezekre figyelemmel a panaszt alaptalanság miatt elutasította.
A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (Be.) 5. §-a a nyomozóhatóságok feladatává teszi a tényállás megnyugtató tisztázásához szükséges bizonyítékok beszerzését, azok egyenként és összességükben, szabad belátásuknak megfelelő értékelését, illetve az azon alapuló döntés meghozatalát a nyomozás további sorsát érintően.  Az ombudsman nem kapott törvényi felhatalmazást arra, hogy a nyomozóhatóságok nyomozati cselekményeit célszerűségi és szakszerűségi szempontok alapján megkérdőjelezze, a meggyőződésükön alapuló döntésük megalapozottságát vitassa. Hatásköre annak vizsgálatára terjed ki, hogy a  hatóságok eljárásuk során a hatályban lévő jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően jártak-e el, intézkedéseikkel vagy azok elmulasztásával összefüggően okoztak-e alkotmányos visszásságot.
Tekintettel arra, hogy a panaszolt nyomozóhatóságok a törvény kötelező rendelkezéseinek megfelelően - bűncselekmény hiányában - szüntették meg a nyomozást, a panaszjogot biztosították, részükről ilyen alkotmányos alapjogokat sértő visszásság nem észrevételezhető.
A panaszos több beadványában kifogásolta továbbá a Csongrád Megyei Orvosi Kamarához benyújtott panaszai kivizsgálásának módját, az eljárás elhúzódását, valamint a Magyar Orvosi Kamara Országos Etikai Bizottságának döntését, s - a keresete alapján - az azt felülvizsgáló Csongrád Megyei Bíróság eljárását is.
A jelenleg is folyamatban lévő bírósági eljárás vizsgálatára, hatásköröm hiánya miatt nincs lehetőségem. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése - figyelemmel a 29. § (1) bekezdés f) pontjában foglaltakra is -  nem biztosít hatáskört számomra a bírósági (polgári és büntető) eljárásba történő beavatkozásra, döntéseik (ítéletek, végzések) megváltoztatására, illetve eljárásuk felülvizsgálatára. A Magyar Köztársaságban az igazságszolgáltatást a bíróságok gyakorolják. A bíróságok a vitássá tett vagy megsértett jogról - törvényben szabályozott eljárás során - véglegesen döntenek. A bírák függetlenek, a jogszabályok alapján meggyőződésüknek megfelelően döntenek, az ítélkezési tevékenységükkel összefüggésben nem befolyásolhatók és nem utasíthatók. 
A vizsgálat az orvosi kamarák eljárását illetően - a beszerzett információ és iratanyag alapján - a következőket állapította meg:
A Csongrád Megyei Orvosi Kamara az érintetteket meghallgatta, a keletkezett dokumentumokat beszerezte és áttanulmányozta. Jogosan hivatkozott arra a jogi tényre, hogy a kamara az ügyben a nyomozóhatóság eljárásának befejezéséről döntést nem hozhat. Ennek bevárása eredményezte azt, hogy csak "késedelmesen", 2000. július 05-i, E-8/11/1999. számú határozatával tudta a panaszt érdemben elbírálni és annak elutasító tartalmáról a panaszost értesíteni.
A Magyar Orvosi Kamara Etikai Bizottsága az első fokú határozat ellen benyújtott panaszt elbírálta és a megtámadott határozatot az E/274/2000. sz.  döntésével helybenhagyta. A rendelkezésre álló dokumentumok alapján ugyanis azt állapította meg, hogy az első fokú eljárás minden tekintetben szakszerű, döntése jogszerű volt. A másodfokú határozattal szemben jogorvoslati jogot biztosítottak panaszos számára az  illetékes bírósághoz. A panaszos a fellebbezési jogát kimerítette, mely által az ügy további elbírálásra a Csongrád Megyei Bíróság elé került. Tekintettel erre, az ombudsman a továbbiakban a panasz ezen részét sem vizsgálhatja.
Összességében tehát azt állapítom meg, hogy a panaszos beadványával érintett hatóságok eljárásaik során a panaszos bevezetőben megfogalmazott, tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben visszásságot nem idéztek elő, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2001. július 25.

Dr. Takács Albert