OBH 1504/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában a személygépkocsijának az eltulajdonítása miatt, a Veszprémi Rendőrkapitányságon folyamatban levő büntetőeljárás indokolatlan elhúzódását sérelmezte.
Az ügyben - előzetes tájékozódás céljából - megkerestem a veszprémi kapitányságvezetőt, és az eljárással kapcsolatos felvilágosításra kértem.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonság elve (Alkotmány 2. § /1/ bek.)

Az ügy jogszabályi háttere:
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról:
101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely
a) tárgyi bizonyítási eszköz,
b) a törvény értelmében elkobozható, vagy amelyre vagyonelkobzás rendelhető el,
102. § (1) A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik.
(2) A lefoglalás megszüntetésekor a lefoglalt dolgot annak kell kiadni, aki a bűncselekmény elkövetésekor a dolog tulajdonosa volt, és ezt kétséget kizáró módon igazolni tudja. Ha nincs olyan személy, akinek az előbbi rendelkezés szerint a dolgot ki kell adni és ez az eljárás adataiból sem tűnik ki, a dolgot annak kell kiadni, aki a kiadása iránt alaposnak látszó igényt jelentett be. Ha ilyen személy sincs, és ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki, a dolgot annak kell kiadni, akitől lefoglalták. A terheltnek a lefoglalt dolgot csak akkor lehet kiadni, ha azt az előbbi rendelkezések szerint másnak nem lehet kiadni.
A gyakorlatban elsődlegesen az ellopott, majd később a nyomozás során lefoglalt gépkocsik kiadásával összefüggésben merültek fel problémák. Tipikusnak mondható az az eset, amikor nem attól foglalják le a gépkocsit aki ellopta, vagy orgazdaként működött közre, sőt még csak nem is attól, aki ezektől a személyektől vette át, hanem a gépkocsi valamely további birtokosától. Ezzel a problémával kapcsolatosan bizonyos döntési bizonytalanság mutatkozott az elmúlt időkben. A BH1995. 146. számú döntés elvi éllel mutat rá arra, hogy a bíróságnak a lefoglalás megszüntetésekor, a kiadás tárgyában hozandó döntését megelőzően a tulajdonjogi helyzetet feltétlenül tisztáznia kell.
A hatályos eljárási törvény megoldást ad a problémára, amikor egyértelműen rögzíti, hogy a bűncselekmény elkövetésekor tulajdonosnak kell kiadni a lefoglalt dolgot. Kétségtelen tény, hogy ez a rendelkezés bizonyos fokban változást jelent az általánosan kialakult gyakorlattól , egyben a kereskedelmi forgalomban való tulajdonszerzéshez fűződő jogok háttérbe szorulását eredményezi, ugyanakkor alkalmas az egységes joggyakorlat kialakítására.
131. § (3) A nyomozást az elrendelésétől számított két hónapon belül be kell fejezni. Ha az ügy bonyolultsága vagy elháríthatatlan akadály indokolja, a nyomozás határidejét a helyi ügyészség vezetője két hónappal, ezt követően a megyei főügyész legfeljebb a nyomozás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja; egy éven túl a legfőbb ügyész jogosult a nyomozás határidejének meghosszabbítására. Ha az ügyész nyomoz, a nyomozás határidejét az ügyészség vezetője két hónappal, a felettes ügyész legfeljebb a nyomozás elrendelésétől számított egy év elteltéig hosszabbíthatja meg.
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
141. § (1) A nyomozás megszüntetése nem akadálya annak, hogy a hatóság ugyanabban az ügyben utóbb az eljárást folytassa.
145. § (1) A nyomozó hatóság az iratokat a nyomozás befejezésének közlésétől számított nyolc napon belül megküldi az ügyésznek.
(2) Az ügyész az ügy iratait harminc napon belül megvizsgálja, és ennek eredményéhez képest
a) vádat emel,
b) pótnyomozást rendel el,
156. § (2) Az ügyész pótnyomozást rendelhet el, ha
a) a tényállás nincs kellően felderítve

•	1996. évi XLIII. törvény a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról:
119. § (1) Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi.
122. § Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha
a) a fegyelemsértés elkövetése óta 1 év, a szabálysértés elkövetése óta 6 hónap 
eltelt.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos feljelentése alapján a Veszprémi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztályán ismeretlen tettes ellen indult büntetőeljárás a sértett tulajdonát képező személygépkocsira, 1996. augusztus 23-án elkövetett lopás bűntettének alapos gyanúja miatt. A nyomozást 1996. október 25-én megszüntették, mert az adatok alapján nem lehetett megállapítani az elkövető kilétét, és az eljárás folytatásától sem volt várható eredmény.
A panaszos felesége 1997. július 29-én egy veszprémi lakos ingatlanán felismerni vélte a járművet, ezért a rendőrség aznap kelt határozatában a nyomozás folytatását, valamint a gépkocsi lefoglalását rendelte el. A harmadik személy, akitől a bűncselekmény elkövetési tárgyát lefoglalták, a feltételezett elkövetőktől vette meg a gépjárművet. Az ügyben augusztus 11-én igazságügyi nyomszakértőt rendeltek ki, aki november 20-án kelt szakvéleményében megállapította, hogy az alvázszámot tartalmazó karosszériaelem rögzítésén a gyári kiviteltől jelentősen eltérő hegesztési, fúrási és utánillesztési munkákra utaló nyomok találhatóak, a gépjármű pedig a sértett által leírt egyedi sajátosságokkal rendelkezik. A rendőrség 1998. április 27-én átiratban kérte a Veszprém Megyei Főügyészség állásfoglalását, hogy a lefoglalt személygépkocsit kinek kell kiadni. A május 27-én érkezett ügyészségi állásfoglalás szerint a kérdésben nem lehet megalapozottan dönteni, ezért igazságügyi műszaki szakértőt kell kirendelni. A szakértő május 31-én és június 1-én kelt szakvéleményeiben megállapította az eltulajdonított és a lefoglalt gépjármű forgalmi értékét, valamint azt, hogy az eltelt idő miatt egyéb tekintetben nem lehet megnyugtatóan állást foglalni.
A Veszprémi Rendőrkapitányság 1998. szeptember 24-én vádemelési javaslattal megküldte az iratokat a Megyei Főügyészségnek. Az ügyben eljáró fiatalkorúak ügyésze október 19-én pótnyomozás elrendeléséről határozott, és a nyomozás határidejét 1999. január 19-ig meghosszabbította. A rendőrség az iratokat 1999. január 23-án vádemelési javaslattal ismételten megküldte a fiatalkorúak ügyészének. Az ügyész a február 25-én készült vádindítványban úgy rendelkezett, hogy a lefoglalt személygépkocsiról a bírósági tárgyaláson tesz indítványt.
	A veszprémi rendőrkapitány intézkedett az ügyészségnek megküldött nyomozati iratok beszerzéséről. A lefolytatott vizsgálata eredményeként megállapította, hogy 1998. április 30-tól 1998. szeptember 24-ig nem készült alakszerű határozat a nyomozás határidejének meghosszabbításáról. Az ügyben eljáró nyomozó által elkövetett fegyelemsértés óta azonban már több, mint egy év telt el, így elévülés miatt nem indítható ellene fegyelmi eljárás. A rendőrkapitány azonban megtette a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a jövőben a bűnügyek nyomozásával ill. vizsgálatával megbízott személyek ilyen és ehhez hasonló mulasztásokat ne kövessenek el.
	Mindezek alapján megállapítható, hogy a nyomozó hatóság megszegte a Be. eljárási határidőkre vonatkozó szabályait, mikor nem tett előterjesztést a nyomozás határidejének meghosszabbítására. A rendőrség eljárása ennélfogva visszásságot okozott a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggésben. 
A Veszprémi Rendőrkapitányság vezetőjének tájékoztatását tudomásul vettem és a megtett intézkedést elfogadtam. Felhívom azonban a Veszprém megyei rendőrfőkapitány figyelmét, hogy a rendelkezésére álló eszközökkel kövesse nyomon az irányítása alá tartozó rendőri szervek munkáját.

Budapest, 2001. március 19.

Gönczöl Katalin