Jelentés az OBH 1444/2000. számú ügyben

Előadó: dr. Nagy Réka

Vizsgálat megindulása

2000. márciusában egy szolnoki panaszos fordult hivatalomhoz sérelmezve azt, hogy nem kapott személy- és vagyonőri tevékenység végzésére jogosító engedélyt a rendőrségtől annak ellenére, hogy erkölcsi bizonyítványa alapján büntetlen előéletű és a személy- és vagyonőri tanfolyamot is sikeresen elvégezte.  Mindemellett a tanfolyam megkezdése előtt az illetékes rendőrkapitányságtól is azt a választ kapta a panaszos, hogy nem szerepel a bűnügyi nyilvántartásban.
Az Alkotmányban biztosított jogállamiságból fakadó jogbiztonság ( Alk. 2. § (1) bek.) és a vállalkozás szabadságához való jog ( Alk. 9. § (2)) sérelmének gyanúja miatt indítottam az ügyben vizsgálatot.
A vizsgálat során megkerestem a szolnoki városi rendőrkapitányságot, a Belügyminisztériumot, valamint a tanfolyamot szervező céget is.  A megkeresett szervek határidőben, kellő részletességgel válaszoltak leveleimre.

Alkalmazott jogszabályok

A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. tv.

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
9. § (1) Magyarország gazdasága olyan piacgazdaság, amelyben a köztulajdon és a magántulajdon egyenjogú és egyenlô védelemben részesül.
(2) A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát.

A vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamarákról szóló 1998. évi IV. tv.

1. § (1) A törvény hatálya az egyéni, valamint a társas vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenységre terjed ki.
4. § (1) Egyéni, társas vállalkozás keretében személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység csak a rendôrség által kiadott engedély birtokában végezhetô.
(2) A rendôrség - a vállalkozó kérelmére - akkor ad ki engedélyt, ha
a) a kérelmezô igazolja, hogy a személy- és vagyonvédelmi, illetve a magánnyomozói tevékenységet folytató tagja, alkalmazottja vagy a segítô családtag rendelkezik a tevékenység személyes végzésére jogosító igazolvánnyal;
b) a kérelmezô rendelkezik az általa végezni kívánt tevékenységre vonatkozó szolgáltatási felelôsségbiztosítási szerzôdéssel, vagy tagja a személy-, vagyonvédelmi és magánnyomozói biztosító egyesületnek;
c) a kamara, a vállalkozó kérelmezôt elôzetesen nyilvántartásba vette, továbbá igazolta, hogy rendelkezik a folytatni kívánt tevékenység végzéséhez szükséges anyagi és technikai eszközökkel. A nyilvántartott adatokat törölni kell, ha a kérelmezô felvételi kérelmét visszavonja, vagy azt a kamara elutasítja.
(3) A rendôrség az engedély iránti kérelem teljesítését megtagadja, ha az egyéni vállalkozó, illetve a vállalkozó vezetô tisztségviselôje büntetett elôéletű vagy az 5. § (4) bekezdésében meghatározott korlátozó rendelkezés hatálya alá esik.

5. § (1) Személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység személyre szóló, a rendôrség által kiadott igazolvány birtokában végezhetô.
(3) Igazolványt kaphat írásbeli kérelmére
a) az a büntetlen elôéletű, a 4. § (4) bekezdésében foglalt korlátozás hatálya alá nem esô, nagykorú, cselekvôképes - magánnyomozó esetében legalább középiskolai végzettséggel rendelkezô - magyar állampolgár, illetôleg nemzetközi szerzôdés alapján külön törvényben erre feljogosított külföldi állampolgár, aki belföldi lakóhellyel, továbbá külön jogszabályban meghatározott szakképesítéssel rendelkezik, és
b) nem folyik ellene három évi vagy ennél súlyosabb tartamú szabadságvesztéssel fenyegetett szándékos bűncselekmény elkövetésének gyanúja miatt büntetôeljárás.
(4) Ha a kérelmezôt személy elleni erôszakos bűncselekmény (Btk. XII. fejezet, I. cím, II. cím 174-176. §), nemi erkölcs elleni erôszakos bűncselekmény [Btk. XIV. fejezet, II. cím 197. §, 198. §, 200. §, 207. § (3) bek. b) pont], hivatali bűncselekmény (Btk. XV. fejezet, IV. cím), hivatalos személy elleni bűncselekmény (Btk. XV. fejezet, V. cím), terrorcselekmény (Btk. 261. §) vagy vagyon elleni bűntett (Btk. XVIII. fejezet) elkövetése miatt elítélték, az igazolvány kiadása iránti kérelem a Büntetô Törvénykönyvrôl szóló 1978. évi IV. törvény hatálybalépésérôl és végrehajtásáról rendelkezô 1979. évi 5. tvr. 30. §-ában meghatározott ideig nem teljesíthetô.

A bűnügyi nyilvántartásról szóló 5/1979.( IX.14.) BM r.

1. § (1) A bűnügyi nyilvántartás adatainak gyűjtése, kezelése és azokról a tájékoztatás a Belügyminisztérium Bűnügyi Nyilvántartó Osztályának (a továbbiakban: BNYO) feladata.
3. § (1) A Btké. 30. § (1) bekezdésének a)-n) pontjában, illetve (2) bekezdésében meghatározott nyilvántartási idô elteltével az elítélt nyilvántartását meg kell szüntetni.

A büntető törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. tv. hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1979. évi 5. tvr.

29. § (1) A bűnügyi nyilvántartást a Belügyminisztériumnak a belügyminiszter rendeletében feljogosított szerve vezeti.
(2) A nyilvántartás kiterjed:
a) akivel szemben büntetést szabtak ki vagy intézkedést rendeltek el,
30. § (1) A 29. § (2) bekezdésében felsorolt személyeket az alábbi idôpontig kell nyilvántartani:
a) a szándékos bűncselekmény miatt szabadságvesztésre ítélteket a büntetett elôélethez fűzôdô hátrányok alóli mentesítés (a továbbiakban: mentesítés) beálltától számított tizenöt évig;
31. § A nyilvántartás anyaga szolgálati titok, abból értesítést csak az alábbi hatóságoknak lehet adni:
a) büntetô ügyekben eljáró hatóságoknak az összes adatokról,

A szakképzésről szóló 1993. évi LXXVI tv.

4. § (1) A szakképzés központi irányítását az oktatási miniszter látja el, amelynek keretében a szakképzés egészére kiterjedôen a szakképesítésért felelôs miniszterrel egyetértésben
e) meghatározza a szakképzés megkezdésére és folytatására vonatkozó feltételeket.
52. § (1) Az iskolarendszeren kívüli szakképzésben csak olyan személy vehet részt, aki a közoktatási törvényben elôírt tankötelezettségének eleget tett.
(2) Az iskolarendszeren kívüli szakképzésben részt vevôvel a szakképzést folytató intézmény képzési szerzôdést köt.
(3) A képzési szerzôdésben meg kell határozni
a) a képzéssel megszerezhetô szakképesítést, illetôleg az elsajátítandó ismereteket;
b) a képzés és a vizsga szervezésének formáját;
c) a képzés helyét, idôtartamát és ütemezését;
d) a képzési díjat - ideértve a vizsgadíjat - és viselésének módját;
e) a részt vevô és a szakképzést folytató intézmény mulasztásának következményeit.
(4) A képzési szerzôdést írásban kell megkötni, amelyet a szakképzést folytató intézmény öt évig megôriz.

A szakképzés megkezdésének és folytatásának feltételeiről szóló 2/1997. ( I.22.) MüM rendelet

2. § (1) Szakképzés megkezdésére kizárólag képzési programmal rendelkezô szakképzést folytató intézmény jogosult.
(3) Az iskolarendszeren kívüli szakképzést folytató intézmény képzési programjának tartalmaznia kell:
b) a képzésben való részvétel feltételeit;
A szakképzést folytató intézmény tájékoztatási kötelezettsége
3. § (1) A szakképzést folytató intézmény köteles a képzési programon alapuló tájékoztatást nyújtani a képzés iránt érdeklôdôk számára.
(2) A szakképzést folytató intézmény a képzési program alapján köti meg a képzésben résztvevôkkel az Szt. 52. §-ának (2) bekezdésében említett képzési szerzôdést. A képzési program megvalósításához kapcsolódó egyéb (alvállalkozói, megbízási stb.) szerzôdéseknek is a képzési programon kell alapulniuk.

A szakképzés megkezdésének és folytatásának feltételeiről szóló 45/1999. ( XII.13.) OM rendelet

2. § (1) Szakképzés megkezdésére kizárólag képzési programmal rendelkezô, szakképzést folytató intézmény jogosult.
3. § (1) A szakképzést folytató intézmény köteles - a képzési programon alapuló - tájékoztatást nyújtani a képzés iránt érdeklôdôk számára.
(2) A szakképzést folytató intézmény a képzési program alapján köti meg a képzésben résztvevôkkel az Szt. 52. §-ának (2) bekezdésében említett képzési szerzôdést. A képzési program megvalósításához kapcsolódó egyéb (alvállalkozói, megbízási stb.) szerzôdéseknek is a képzési programon kell alapulniuk.

A Polgári Törvénykönyvről szól 1959. évi IV. tv.

4. § (1) A polgári jogok gyakorlása és a kötelezettségek teljesítése során a felek a jóhiszeműség és a tisztesség követelményeinek megfelelôen, kölcsönösen együttműködve kötelesek eljárni.
205. § (4) A felek a szerzôdés megkötésénél együttműködni kötelesek, és figyelemmel kell lenniük egymás jogos érdekeire. A szerzôdéskötést megelôzôen is tájékoztatniuk kell egymást a megkötendô szerzôdést érintô minden lényeges körülményrôl.

Megállapított tényállás

1991. szeptember 3-án a Szolnoki Városi Bíróság a panaszost 4.B.907/1991-3. számú ítéletében "közfeladatot ellátó személy elleni erőszak" bűntettének elkövetése miatt felfüggesztett börtönbüntetésre, valamint pénzmellékbüntetésre ítélte.
Panaszos 1999. novemberében jelentkezett a Kella Bt-nél meghirdetett személy és vagyonőri tanfolyamra.
A tanfolyam tájékoztatójában a következő szerepel:
"Jogszabályi követelmény: büntetlen előélet, cselekvőképesség, állandó belföldi lakóhely, betöltött 18. életév"
A tanfolyamot a panaszos a képzési szerződés alapján  1999. november 26-án kezdte el és február 5-én sikeresen befejezte.
A szolnoki rendőrkapitányságon 2000. január 17-én, valamint február 14-én történt ún. priorálás.
Az első alkalommal a panaszos személyesen érdeklődött aziránt, hogy szerepel-e a bűnügyi nyilvántartásban.  Az adatot lekérő rendőr személyét nem sikerült megállapítani, mert olyan munkatárs jogosultságát használták fel, aki az adott időben betegállományban volt.
2000. január 17-ei dátummal panaszos megkapta a hatósági erkölcsi bizonyítványt, mely szerint a "bűnügyi nyilvántartásban nem szerepel".
2000. február 14-én a Szolnoki Rendőrkapitányság 279/2-1770/2000. számú határozatában elutasította  a panaszos személy és vagyonőri igazolvány kiadására irányuló kérelmét arra hivatkozva, hogy a panaszos nem felel meg a jogszabályi feltételeknek.
A panaszos a határozat ellen fellebbezett, melyet a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőrkapitányság 2000. április 17-én elutasított.

I. A rendőrség eljárásának vizsgálata

Az országgyűlési biztosok gyakorlata szempontjából csak az olyan sérelmek relevánsak, melyek összefüggésbe hozhatók valamely Alkotmányban biztosított joggal.
A vizsgált esetben azt a tényt tekintettem releváns sérelemnek, hogy a panaszos a sikeres vizsga letétele ellenére sem kapta meg a személy- és vagyonőri tevékenység folytatására jogosító engedélyt, valamint, hogy a rendőrségtől - elmondása szerint - téves tájékoztatást kapott azzal kapcsolatban, hogy szerepel-e a bűnügyi nyilvántartásban.
A vizsgálat első részeként fontosnak tartottam tisztázni azt, hogy vajon milyen tartalmú tájékoztatást kaphatott a panaszos a rendőrségen a bűnügyi nyilvántartás tartalmával kapcsolatban.
Ennek érdekében megkerestem a Belügyminisztériumot.  A megkeresésére az ORFK Közbiztonsági Főigazgatósága válaszolt.  A válaszlevélből kiderült, hogy a panaszossal kapcsolatban 2000. január 17-én és február 14-én két különböző személy kért le adatokat a bűnügyi nyilvántartásból.
Az első priorálás a tanfolyam megkezdését követően történt, a második pedig az engedély elutasításának napján.
A szolnoki városi rendőrkapitányság vezetője azt a tájékoztatást adta, hogy a januári adatlekérés, egy a lekérdezés időpontjában betegállományban lévő kolléganő jogosultságának felhasználásával történt.  A rendőrség utólag pedig nem tudta kideríteni azt, hogy melyik kolléga használta fel a betegállományban lévő rendőr törzsőrmester hölgy jogosultságát és ebben a panaszos sem tudott a rendőrségnek érdemben segíteni.  Nem sikerült így azt sem kideríteni, hogy a panaszos milyen információt kaphatott a rendőrség munkatársától arra vonatkozóan, hogy szerepel-e a bűnügyi nyilvántartásban.
Tekintettel arra, hogy  nincsen lehetőségem egyéb bizonyítási eljárást lefolytatni, minthogy a rendelkezésemre álló iratok alapján vizsgálódni, így a bűnügyi nyilvántartással kapcsolatban adott információkat és az ezzel kapcsolatos eljárást nem állt módomban vizsgálni, miután a rendelkezésemre álló dokumentumok alapján nem lehetett a tényállást teljes körűen feltárni.

II. A vizsgálat szempontjából fontosnak tartottam az erkölcsi bizonyítvány szerepének tisztázását is.

Ennél a pontnál figyelembe vettem a korábbi általános helyettes 3227/1999. számú ügyében kifejtetteket, tekintettel arra, hogy ez a jelentés foglalkozott a legátfogóbban a személy- és vagyonőri igazolványok kiadásának körülményeivel.
Ennek alapján megállapítottam, hogy a panaszos "tiszta" erkölcsi bizonyítványra való hivatkozása nyilvánvalóan alaptalan, mert az engedély iránti kérelmet elutasító I. fokú és a II. fokú határozatra nem az erkölcsi bizonyítvány szolgált alapul.
A határozatok a jogszabályoknak megfelelően a feddhetetlenség jogintézményéből fakadó, jogszabályban meghatározott joghátrányok alkalmazhatóságán alapultak.
A feddhetetlenség követelménye a mentesüléshez viszonyítva olyan további hátrányos jogkövetkezmény, mely a Btk-ban szabályozott mentesülés után is terheli a bűncselekmény elkövetőjét bizonyos meghatározott jogviszonyokban.
Az erkölcsi bizonyítványban foglalt azon kijelentés miszerint: " a bűnügyi nyilvántartásban a kiállítás napjáig nem szerepel" a Btk - nak a mentesülésre vonatkozó rendelkezésein alapul, vagyis azon, hogy a jogszabály által meghatározott idő eltelte után senki sem köteles számot adni a büntetett előéletéről.
Bizonyos tevékenységek folytatásához azonban a  jogszabályi rendelkezés szerint a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmény alóli mentesülés nem elegendő.  A mentesülés után még meghatározott időnek kell eltelnie ahhoz, hogy a jogalkotó által kiemelten kezelt tevékenység folytatására a korábban elítélt jogosulttá váljon.
Így azért nyilvánvalóan alaptalan a panasz, mert az erkölcsi bizonyítvány tartalma és a rendőrség visszavonó határozata között a panaszos által fennállónak vélt ellentmondás ténylegesen nem létezik.
Az országgyűlési biztos általános helyettese már több esetben ( 4090/1999., 3243/1999.) megállapította azt, hogy a nyilvánvalóan alaptalan panasznak két esete van: " a ténybeli és a jogi alaptalanság.  Ténybeli szempontból alaptalan a beadvány, ha a panaszos által felvetett alkotmányossági probléma alapjául - szintén a panaszos által - felvázolt tények nem felelnek meg a valóságnak. (...)
Ha az országgyűlési biztos megállapítja a beadvány nyilvánvaló alaptalanságát, azzal a panaszos által feltárt tények, az általa esetleg felvázolt jogi fejtegetések és az esetleges sérelem közötti összefüggésről mond véleményt.  A nyilvánvaló alaptalanság tehát azt jelenti, hogy a tények, a jogi okfejtés és az esetleges sérelem között nincs összefüggés, vagy nem úgy áll fönn az összefüggés  ahogy a panaszos felvázolta."
Nyilvánvaló alaptalanság megállapítása esetén az országgyűlési biztosnak a beadvány érdemi vizsgálatára nincs lehetősége.

III)

 Ezen pontban azt a kérdést vizsgáltam, hogy okoz-e alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet a vállalkozás szabadságához való joggal összefüggésben az, hogy a bűnügyi nyilvántartásban a Btk szerinti mentesülés (Btk. 100. §) után még meghatározott ideig szereplő állampolgárok bizonyos tevékenységeket nem folytathatnak addig az ideig, amíg a bűnügyi nyilvántartásban szerepelnek.
Az Alkotmánybíróság az 54/1993. (X.13.) AB határozatában kifejtette, hogy a vállalkozás joga - mint a foglalkozás szabad megválasztásához való alkotmányos alapjog egyik aspektusa, annak egyik különös szintjén történő megfogalmazása - azt jelenti, hogy az állam bárkinek biztosítja a vállalkozás, azaz a gazdasági életben történő tevékenység folytatását.  Ezen alapjog az állam által megteremtett közgazdasági feltételrendszerbe történő bekapcsolódás lehetőségét jelenti, amely adott esetben többféle, egymástól eltérő feltételek, korlátozások lehetőségét is magában foglalhatja.  A vállalkozás jogától különböző kérdés az, hogy a vállalkozó milyen közgazdasági feltételrendszerbe lép be.   E feltételrendszerrel kapcsolatosan különösen az alkotmányossági követelmény, hogy az megfeleljen a piacgazdaság Alkotmányban rögzített feltételeinek valamint, hogy ne legyen diszkriminatív.
Ennélfogva a vállalkozáshoz való jog nem korlátlan jogot jelent, azaz senkinek sincs abszolút joga egy meghatározott foglalkozás gyakorlásához, illetőleg valamely foglalkozásnak az általa kiválasztott vállalkozási formában történő gyakorlásához.
Az Alkotmánybíróság a 21/1994. IV.16.) sz AB határozatában a következőképpen fogalmazott: „Az Alkotmánybíróság a munkához ( foglalkozáshoz ) való joggal ( Alk. 70/B. § (1)) kapcsolatosan korábbi határozatában rámutatott arra, hogy az olyan alapjog, amely a szabadságjogokhoz hasonló védelemben részesül az állami beavatkozások és korlátozások ellen.  E korlátozások alkotmányossága pedig eltérően minősítendő aszerint, hogy a foglalkozás gyakorlását, vagy annak szabad megválasztását korlátozza-e az állam, s ez utóbbin belül is különbözik a megítélés az adott foglalkozásba való bekerülés szubjektív, illetve objektív korlátokhoz kötésének megfelelően.
A munkához való jog legsúlyosabb korlátozását jelenti azonban, ha az állam teljesen lehetetlenné teszi valamely tevékenység folytatását.  A foglalkozás gyakorlásának korlátai szakmai és célszerűségi szempontból indokoltak, így alapjogi problémát csak határesetekben okoznak."
A fent hivatkozott alkotmánybírósági ítéletek alapján megállapítottam, hogy alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okoz a vállalkozáshoz való joggal összefüggésben az a korlátozás, amely szerint a bűnügyi nyilvántartásban való szereplés ideje alatt  személy- és vagyonőri tevékenység nem folytatható.
A sérelem megállapításra azért került sor, mert ezzel a jogi szabályozással az állam bizonyos tevékenységek gyakorlását meghatározott ideig korlátozza.
Az országgyűlési biztos alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot akkor állapít meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn.
Alkotmányos visszásságot okoz a korlátozás akkor, ha egyáltalán nem korlátozható abszolút jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint.  A visszásság fennálltának megállapításához az abszolút jogok, illetve a feltétlenül érvényesülni rendelt tilalmak körén kívül eső alkotmányos rendelkezéseknél az országgyűlési biztos vizsgálja, hogy a sérelem okozása célhoz kötött-e és ha igen, akkor arányos-e az elérni kívánt céllal.
Az arányosság szempontjából az országgyűlési biztos azt vizsgálja, hogy amennyiben több eszköz állt rendelkezésre a sérelem elkerülése érdekében, akkor az eszközök közül az eljáró hatóság azt az eszközt választotta-e, mely a legkisebb sérelmet okozza, ugyanakkor még a kívánt cél elérésre is alkalmas.
A vizsgálat során az 1998. évi IV. tv. indokolását is figyelembe véve megállapítottam, hogy a korlátozás a következők miatt célhoz kötöttnek minősíthető:
A személy- és vagyonőrökre az állampolgárok személyük, testi épségük, vagyonuk, titkaik megőrzését bízzák, így közérdek, hogy ezt a tevékenységet csak - a jogszabályi előírásoknak megfelelően -, megbízható személyek lássák el, illetve  e tevékenységek területén meghatározott ideig ne szerezzenek pozíciókat olyan személyek, akik bűncselekmény elkövetése révén éppen azzal a társadalmi és jogi normarendszerrel kerültek egyszer szembe, amelynek védelmét tervezett vállalkozásukkal biztosítaniuk kellene, valamint hogy ezen szakmákat ne vonja ellenőrzése alá a szervezett bűnözés.
Alapvető kriminálpolitikai érdek fűződik ahhoz, hogy az ilyen szolgáltatásokat rendező jogszabályok olyan különös garanciákat is tartalmazzanak, amelynek megléte minimálisra csökkenti a megbízó kiszolgáltatottságából eredő tényezőket.  Ezt a célt többek között a speciális előéleti követelmények útján lehet biztosítani.
A bűnügyi nyilvántartásban való szereplés, az adott foglalkozásból való kizárási feltétel nem tekinthető cél nélkülinek, ha figyelembe vesszük a személy és vagyonőri tevékenység fent leírt követelményeit.
Bizonyos, az adott szakma jellegéhez szorosan kapcsolódó szintű végzettség, gyakorlat, vagy erkölcsi feddhetetlenség szükséges feltétele lehet egy foglalkozási ágba kerülésnek.  E szubjektív ( belső, személyes tulajdonságoktól függő) feltételek teljesítése azonban elvileg mindenki számára nyitva áll és indokolt esetben az állam szigoríthatja valamely foglalkozásba kerülés feltételeit. A szigorított feltételek teljesítésének lehetősége elvileg mindenki számára nyitva kell hogy álljon.  Ezek a foglalkozási korlátok jórészt szakmai és célszerűségi szempontból indokoltak, így alapjogi problémát a jelen esetben nem okoznak
A célhoz kötöttség vizsgálata után az utolsó lépés mindig annak megállapítása, hogy a célhoz kötött korlátozás arányosnak tekinthető-e az elérni kívánt céllal összefüggésben.
A továbbiakban azt vizsgáltam, hogy az állampolgárnak a vállalkozáshoz való alkotmányos jogának sérelme, arányban áll-e a vizsgált joggyakorlat mögött meghúzódó céllal.
Ehhez azt vizsgáltam, hogy volt-e a jogalkotónak más eszköze az általa kitűzött jogpolitikai célt elérni.
Az arányosság kérdésének eldöntésénél a jogalkotónak a kitűzött jogpolitikai célját vetettem össze az alkotmányos jogot sértő eszközzel.  A más eszköz létének meghatározásánál pedig abból indultam ki, hogy a Btk szerinti hátrányos jogkövetkezmény alóli mentesülés rövidebb időtartama, mint kisebb sérelem, nem jöhet számításba, mert eltérő célt szolgál, mint a feddhetetlenség intézménye.
A büntetőjogon kívüli hátrányos jogkövetkezmények két csoportja a büntetett előélethez, vagy ezen belül valamilyen elítéléshez fűződnek.  A büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alóli mentesülés azt a célt szolgálja, hogy az elkövető érdekeit és jogait védje, külső, harmadik személyekkel szemben.  A feddhetetlenség intézménye ezzel ellenkező célt szolgál, mert a volt elkövetőt tartják távol meghatározott ideig, bizonyos, a társadalom kiemelt érdekeit szolgáló tevékenységek végzésétől.
Ezért megállapítom, hogy nem okoz a vállalkozáshoz való alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot az a jogszabályi rendelkezés, mely bizonyos, jogszabályban meghatározott tevékenységek folytatását ahhoz a feltételhez köti, hogy a vállalkozó ne szerepeljen a bűnügyi nyilvántartásban.

IV.

Végül hivatalból indítottam vizsgálatot az ügy negyedik, azon elemében, hogy a személy- és vagyonőri tanfolyamok szervezése során az oktatást szervező cégek nem mindig nyújtanak megfelelő tájékoztatást a személy- és vagyonőri tevékenység gyakorlásának követelményeivel összefüggésben.  Ennek keretében vizsgáltam azt, hogy az Oktatási Minisztérium és a Belügyminisztérium szakképzés irányítási jogkörében megtesz-e mindent annak érdekében, hogy a tanfolyamokat szervező cégek a jelentkezőket elegendő információval lássák el.
A vizsgálatra azért volt különösen nagy szükség, mert az elmúlt években rendkívül nagy számban érkeztek panaszok hivatalunkhoz abból a szempontból, hogy csak az engedély iránti kérelem elutasításakor derül ki az, hogy az erkölcsi bizonyítvány nem elegendő ahhoz, hogy a személy- és vagyonőri tevékenységet gyakorolhassák.
A szakképzésről szóló 1993. évi LXXVI tv. 52. § (3) bekezdése rendelkezik a képzési szerződés kötelező tartalmi elemeiről.  Ezek a következők: a képzéssel megszerezhető szakképesítés és az elsajátítandó ismeretek, a vizsga formája, a képzés helye, ideje, ütemezése, a képzés díja, valamint a mulasztások jogkövetkezményei.  Az előbb felsorolt követelmények azonban csupán közjogi elvárások.  Ehhez kapcsolódnak a Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. tv. rendelkezései.
A Ptk. 4. § (1) bekezdése szerint a "polgári jogok gyakorlása és kötelezettségek teljesítése során a felek a jóhiszeműség és tisztesség követelményeinek megfelelően kölcsönösen együttműködve kötelesek eljárni."  Ezt a követelményt konkretizálja a Ptk. 205. § (3), amikor úgy rendelkezik, hogy " a felek a szerződés megkötésénél együttműködni kötelesek, és figyelemmel kell lenniük egymás jogos érdekeire.  A szerződéskötést megelőzően is tájékoztatniuk kell egymást a megkötendő szerződést érintő minden lényeges körülményről"  Alkalmazni kell továbbá a Ptk. szerződésre vonatkozó általános szabályait is, melyek a Ptk 198. §-ától 338. §-ig találhatóak.
Ezen szabályok megsértése esetén a tanfolyamon részt vevő személy természetesen polgári bírósághoz fordulhat igényeinek érvényesítése érdekében.
A vizsgált esetben a képzésre jelentkezőkre nézve rendkívül fontos követelmény az arról való tájékoztatás, hogy a tevékenység folytatásához nem elegendő a "tiszta" erkölcsi bizonyítvány, hanem bizonyos bűncselekmények esetén a feddhetetlenségre is szükség van, amit a jelentkező csak úgy tud kideríteni, ha a Bűnügyi Nyilvántartásból valamilyen módon adatot szerez arra vonatkozóan, hogy mentesülése ellenére szerepel-e a nyilvántartásban és ha igen, akkor meddig.
A szakképzésről szóló 1993. évi LXXVI. tv. 4. (1) bekezdés e) pontja szerint a szakképzés központi irányítását az oktatási miniszter látja el, amelynek keretében a szakképzés egészére kiterjedően a szakképesítésért felelős miniszterrel egyetértésben - aki jelen esetben a belügyminiszter - meghatározza a szakképzés megkezdésére és folytatására vonatkozó feltételeket.
A vizsgált esetben még a 2/1997. ( I. 22. ) MüM rendelet, ma pedig már a 45/1999. ( XII.13.) OM rendelet 2. § (1) bekezdése alapján szakképzésre csak szakképzési programmal rendelkező intézmény jogosult.  
Ennek a szakképzési programnak egyik kötelező tartalmi eleme a képzésben való részvétel feltételeiről való rendelkezés.  A 3. § (1) bekezdés alapján a szakképző intézmény köteles a képzési programon alapuló tájékoztatást nyújtani a képzés iránt érdeklődők számára.
Az egyes szakmai és vizsgáztatási követelményekről szóló 38/1997. ( VI. 27.) BM rendelet is mindössze a büntetlen előéletet kívánja meg a képesítés megszerzésének feltételeként.  A rendelet ma hatályos formájában a vizsgára bocsátás feltételei között szerepel a feddhetetlenség követelménye.
Abban az esetben, ha a képzésben való részvétel és a munkavállalás feltételei eltérnek egymástól, akkor a szakképző intézmény tájékoztatásának erre valamilyen módon ki kellene terjednie.
Ezért megállapítottam, hogy a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben alkotmányos visszásságot okoz az a szabályozási hiányosság, hogy nem teszik egyértelműen kötelezővé a szakképzést folytató szervek számára a személy- és vagyonőri tanfolyamra jelentkező személyek esetén azt, hogy az engedély megadása és a munkába állás feltételeiről ellenőrizhető módon, még a tanfolyam megkezdése előtt megfelelő és részletes tájékoztatást adjanak.

Ajánlás

Az Obtv. 25. §-ában biztosított jogkörömnél fogva felkérem a belügyminisztert, valamint az oktatási minisztert arra, hogy közösen, egymással egyeztetve találjanak arra megoldást, hogy a szakképző intézményeknek kötelező legyen személy- és vagyonőri tanfolyam szervezése esetén a jelentkezőknek a feddhetetlenség követelményével kapcsolatos kifejezett tájékoztatás.

Budapest, 2002. április "    "

Takács Albert