OBH 1435/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos sérelmezte, hogy a vele szemben, tulajdon elleni szabálysértés miatt indult eljárás során, az önkormányzati szabálysértési hatóság megalapozatlanul elmarasztalta, valamint kifogásolta, hogy az ügyészség a szabálysértési eljárás törvénytelenségét nem állapította meg. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog: 
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

Alkalmazott jogszabályok:
1968. évi I. törvény a szabálysértésekről
42. § (1) A szabálysértési eljárás feljelentés, illetőleg a szabálysértési hatóság részéről eljáró személy észlelése vagy tudomása alapján indul meg.
(2) A feljelentést - ha a jogszabály másképpen nem rendelkezik - bármely szerv vagy személy megteheti.
43. § (2) A szabálysértési hatóság - a tényállás tisztázása érdekében - az elkövetőt meghallgathatja, iratokat szerezhet be, illetőleg más szerveket adatok közlésére hívhat fel. Az elkövető személyes meghallgatása során - ha ez indokolt - nyomban áttérhet az ügy tárgyalására.
51. § (1) Ha a szabálysértés tényállása tisztázott, és a nevelőhatás így is elérhető, a szabálysértési hatóság az elkövetővel szemben tárgyalás nélkül figyelmeztetést, elkobzást alkalmazhat, pénzbírságot szabhat ki, kártérítést állapíthat meg.
(2) A tárgyalás nélkül hozott határozat ellen a kézbesítéstől számított nyolc napon belül kifogást tehet, akire nézve a határozat rendelkezést tartalmaz.
(3) A kifogás alapján a szabálysértési hatóság a határozatát tárgyalás nélkül visszavonhatja, vagy - a kifogást tevő javára - módosíthatja.

Tulajdon elleni szabálysértés
105. § (1) Aki
a) ötezer forintot meg nem haladó értékre lopást, sikkasztást, jogtalan elsajátítást;
követ el, úgyszintén aki e cselekmények bármelyikét megkísérli, feltéve hogy a cselekmény egyébként sem bűncselekmény,
ötvenezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.

Megállapított tényállás:
 	A panaszost a Pápai Rendőrkapitányság tulajdon elleni szabálysértés miatt feljelentette, mivel 1998. június 24-én Pápán, a Csopak Rt. 111. számú önkiszolgáló boltban egy előre csomagolt, 319,-Ft értékű téliszalámit a pénztárnál nem fizetett ki. Az árut a pénztártól való távozása után, csomagjának ellenőrzésekor - kosarában - megtalálták. A panaszos szerint a szalámit ugyanezen a napon a Kossuth utcai csemegeboltban vásárolta, de a blokkot nem tette el. 
	A panaszost a rendőri feljelentés alapján Pápa Város Önkormányzatának jegyzője - tárgyalás tartása nélkül - 1998. július 9-én kelt, 201/1998. számú határozatával a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény I. törvény 105. § (1) bekezdés a) pontja szerint minősülő lopással elkövetett tulajdon elleni szabálysértés miatt 3000,-Ft pénzbírsággal büntette. 
	A határozat ellen a panaszos kifogást terjesztett elő. A bizonyítási eljárás során - a panaszos jelenlétében - tanúként hallgatták meg a Csopak Rt. 111-es számú boltjának üzletvezető-helyettesét, illetve a Kossuth utcai csemegebolt vezetőjét. Az üzletvezető-helyettes vallomása szerint a panaszos vásárlását végig figyelemmel kísérte, aki a csemege pultnál egy előre beárazott vákuumcsomagolású téliszalámit tett a vásárlókosárba, illetve még más terméket is választott. A tanú által elmondottak szerint az áru kétséget kizáróan az üzletükből származott, mivel annak kézi árazása is megegyezett a többi termékével. A másik csemegebolt vezetője előadta, hogy vákuumos csomagolású téliszalámit árulnak, de 1998. június 23-án, a termék üzletükből kifogyott, s a megrendelt újabb szállítmány csak 1998. június 25-én délután érkezett meg az üzletbe.
	A szabálysértési hatóság a tanúk vallomásai alapján a tényállást tisztázta, a panaszos további bizonyítási indítványainak nem adott helyet, mivel a panaszos szabálysértésért való egyértelmű felelősségét bizonyítottnak látta. Az elsőfokú szabálysértési hatóság 201-2/1998. számú 1998. július 28-án kelt határozatában előző döntését fenntartotta. A panaszos jogorvoslati beadványa alapján az ügyet a Veszprém Megyei Közigazgatási Hivatal felülvizsgálta, 2728/1998. számú, 1998. szeptember 12-én kelt határozatával a fellebbezést elutasította. A pénzbírságot a panaszos befizette. 
	A panaszos 1999. április 8-án a Veszprém Megyei Főügyészséghez fordult. A főügyészség V. 64/1999/2/I. számon, 1999. május 14-én értesítette, hogy ügyészi intézkedés megtételére nincs törvényes lehetőség, mivel a szabálysértési hatóságok jogszerűen jártak el. A panaszos ezt követően a Legfőbb Ügyészségtől kérte ügyének vizsgálatát. A Legfőbb Ügyészség Magánjogi és Közigazgatási Jogi Főosztálya tájékoztatta a panaszost, hogy a bizonyítékok szabad mérlegelését megengedő alapvető eljárási jogelvre is figyelemmel a jogerős marasztaló határozat törvényességi szempontból nem kifogásolható.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszostól beszerzett iratok alapján megállapítottam, hogy az önkormányzati szabálysértési hatóságok betartották a jogszabályok rendelkezéseit, az eljárás során a tényállást megnyugtatóan tisztázták. 
	A tényállás megállapítása, és a bizonyítékok mérlegelése a szabálysértési ügyekben eljáró hatóságok feladata. Az országgyűlési biztos nem bírálhatja felül az eljáró szerveknek a bizonyítás körében tett intézkedéseit és a bizonyítékok mérlegelésével összefüggő érdemi döntéseit. A bizonyítékokat újra nem értékelheti, vizsgálata csak arra terjedhet ki, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. Olyan adat nem merült fel vizsgálatom során, amely arra utalt volna, hogy a szabálysértési hatóság átlépte a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait. 
	A pénzbírság mértéke arányban állt az elkövetett jogsértéssel, a szabálysértési hatóság figyelembe vette a panaszos személyi körülményeit. Az önkormányzati szabálysértési hatóságok mulasztást nem követtek el, megfelelően indokolt határozataik a megállapított tényálláson, az elfogadott bizonyítékok értékelését követően hozott ésszerű és életszerű következtetéseken alapultak. 
	A felügyeleti jogkörben eljáró ügyészi szervek a panaszos kérelmeit a hatályos jogszabályok rendelkezései alapján bírálták el. Jogszerűen utasították el a panaszos törvényességi kérelmeit, mivel az ügyészségről szóló 1972. évi V. törvény rendelkezései alapján törvénysértést nem lehetett megállapítani, így ügyészi intézkedés megtételére nem volt jogalap. A beadványokra adott válaszokban a panaszos részletes magyarázatot kapott valamennyi döntéssel kapcsolatban.
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2000. június

Gönczöl Katalin