OBH 1267/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin

A vizsgálat megindulása:
	Az osztrák állampolgár (a továbbiakban: panaszos) ügyvédje útján azért fordult Hivatalomhoz mert 1999. november 10-én a szentgothárdi határátkelőhelyen nem tudott a Magyar Köztársaság területére beutazni. A határőrség a beléptetés megtagadásának indokaként tájékoztatta a panaszost arról, hogy beutazási és tartózkodási tilalom alatt áll.
	Írásbeli megkeresésére válaszolva, az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztálya az osztrák állampolgár jogi képviselőjét tájékoztatta arról, hogy a panaszost a Gyulai Városi Bíróság 1999. április 7-én kelt 14.B.317/1999/5. számú ítéletével maradandó fogyatékosságot okozó foglalkoztatás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétségének elkövetésében bűnösnek találta és pénzbüntetés megfizetésére ítélte. A bíróság döntésére figyelemmel a Békés Megyei Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Osztálya a panaszossal szemben 2002. május 18-ig beutazási és tartózkodási tilalmat rendelt el.
	Beadványában a jogi képviselő sérelmezte, hogy a panaszos elleni beutazási és tartózkodási tilalmat nem határozattal rendelték el, így a döntés elleni jogorvoslat lehetőségét sem biztosították.

A vizsgált alkotmányos jogok:
	- A nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangja: "A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját.” /Alkotmány 7. § (1) bekezdés/,
   - A jogorvoslathoz való jog: A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja. /Alkotmány 57. § (5) bekezdés/.
	- A mozgásszabadság és a lakóhely szabad megválasztásának joga: „Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén - törvényben meghatározott esetek kivételével - megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is.” /Alkotmány 58. § (1) bekezdés/.

Az alkalmazott jogszabályok:

A Magyar Köztársaság Alkotmánya
32/B. § (1) Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladata, hogy az alkotmányos jogokkal kapcsolatban tudomására jutott visszásságokat kivizsgálja vagy kivizsgáltassa, és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen.

Az Egyesült Nemzetek Közgyűlése XXI. ülésszakán, 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya kihirdetéséről szóló 1976. évi 8. törvényerejű rendelet
12. Cikk
1. Minden olyan személynek, aki törvényesen tartózkodik valamely állam területén, joga van e területen a szabad mozgásra és a tartózkodási helye szabad megválasztására.
2. Mindenki szabadon elhagyhat bármely országot, ideértve saját országát is.

Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 1993. évi XXXI. törvény
Negyedik kiegészítő jegyzőkönyv az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezményhez az Egyezményben és első kiegészítő jegyzőkönyvben már benne foglaltakon felüli egyes jogok és szabadságok biztosításáról
2. Cikk - Mozgásszabadság

1. Mindazokat, akik jogszerűen tartózkodnak egy állam területén, megilleti a mozgás szabadsága és a lakhely szabad megválasztásának joga.
2. Mindenki szabadon elhagyhat minden országot, beleértve a saját országát is.

A vizsgálat megállapításai: 
	A mozgásszabadságot, illetve a tartózkodási hely megválasztásának jogát mind az ENSZ Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 12. Cikke, mind az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény negyedik kiegészítő jegyzőkönyvének 2. Cikke alapvető jogként szabályozza. Abból azonban, hogy mindenki szabadon elhagyhatja annak az államnak a területét, ahol jogszerűen tartózkodik, nem követekezik, hogy bármely olyan állam, amelynek nem állampolgára, köteles lenne a beutazását engedélyezni. Ilyen kötelezettsége az adott államnak még akkor sincs, ha a külföldi a beutazás jogszabályi feltételeinek egyébként megfelel.
	Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése nem valamennyi, hanem kizárólag az alapvető jogokkal, illetve jogos érdekekkel összefüggő államigazgatási, illetve hatósági döntések kapcsán biztosítja a jogorvoslat lehetőségét. Figyelemmel arra, hogy a külföldi állampolgárok magyarországi beutazásának igénye alapvető joggal nem hozható összefüggésbe, továbbá ilyen joggal összefüggő érdeket a beadvány sem említ, ezért a panaszos beutazásának megtagadásáról sem kellett határozatot hozni és a döntés ellen jogorvoslatot sem kell biztosítani.
	Az Alkotmány 32/B. § (1) bekezdése értelmében az állampolgári jogok országgyűlési biztosának az a feladata, hogy az alkotmányos jogokkal kapcsolatban tudomására jutott visszásságokat kivizsgálja vagy kivizsgáltassa. Sem az Alkotmány, sem a vonatkozó nemzetközi szerződések nem tartalmaznak azonban olyan rendelkezést, amely alapján a magyar állampolgárokon, illetve a velük azonos elbírálás alá eső személyeken kívül másoknak is alapvető joga lenne arra, hogy a Magyar Köztársaság területére beutazzanak. Figyelemmel arra, hogy az eljárásom alapjául szolgáló beadványban megjelölt sérelem egyetlen alkotmányos joggal sem hozható összefüggésbe, a panaszt hatáskör hiányában elutasítom.

Budapest, 2000. július 24.

Gönczöl Katalin