OBH 1244/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Scheilinger László

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság, jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben nem okoz visszásságot, ha a nyomozó hatóságok az eljárást azért szüntetik meg, mert az adatok alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése és eredmény az eljárás folytatásától sem várható.
	Panaszos beadványában ügyének elhúzódását, a Békéscsabai Rendőrkapitányság 2529/1998.bü. sz. nyomozást megszüntető határozatát, valamint a Békés Megyei Főügyészség 646/2000/7. sz. panaszt elutasító határozatát sérelmezi. Panasza részét képezi az ügy előadójának nyomozásból kizárására tett indítványának rendőrhatósági, illetve ügyészségi elutasítása is.
	Az ügy kapcsán megkerestük a Békéscsabai Rendőrkapitányság vezetőjét, aki a nyomozati iratokat (határozatokat) rendelkezésünkre bocsátotta. 
A megküldött dokumentumok tanulmányozása alapján az alábbiak állapíthatók meg:
	A panaszos 1998. július 17-én tett büntető-feljelentést csalás bűntettének gyanúja miatt, mert őt tévedésbe ejtve vele nem az akaratának megfelelő szerződést írattak alá. A nyomozóhatóság 1998. július 24-én nyomozást rendelt el, melyet - mert nem volt megállapítható bűncselekmény elkövetése - 1999. július 20-án megszüntetett.
A megszüntető határozattal szemben benyújtott panasznak a Békéscsabai Városi Ügyészség 1999. szeptember 9-én helyt adott és a nyomozás folytatását rendelte el. Az újabb eljárás lefolytatását követően a nyomozó szerv 1999. október 27-én ismételten megszüntető határozatot hozott. Az ez ellen bejelentett panasznak az ügyészség újból helyt adott és november 26-án hozott határozatával a nyomozás továbbfolytatását rendelte el.
	A nyomozó hatóság az új eljárásban végrehajtotta a meghatározott kiegészítő nyomozati cselekményeket, tanúkihallgatásokkal, szembesítések foganatosításával mindent elkövetett a tényállás megnyugtató tisztázására. Ennek folyamán bizonyították, hogy a panaszos gondatlanul, a szerződés tartamát nem ellenőrizve írta alá kölcsönszerződés helyett az adásvételi szerződést. Megállapították azt is, hogy panaszos korábban - 1997-ben - hasonló körülmények között írt alá a gyanúsított által készített adásvételi szerződést kölcsönszerződés helyett, akkor azonban feljelentést nem tett.
	Azt a tényt, hogy a panaszost a szerződés aláírásakor senki nem ejtette, illetve tartotta tévedésben, valamint, hogy annak tüzetes áttanulmányozására elegendő időt biztosítottak, a meghallgatott tanúk - közöttük a panaszos szerződést aláíró férje is - egyértelműen igazolták.
	A panaszos a büntetőeljárásban az ügy előadójával szemben kizárási indítványt tett. Az indítványnak a rendőrhatóság alaptalanság okán a 139/2000.ált. sz. határozatával nem adott helyt, nyomozás ismételt a megtagadása ellen benyújtott panaszát pedig az ügyészség - teljes körű okirati felülvizsgálat eredményeként - a B.840/1998-25/I. sz. határozatával elutasította.
	A beadványozó ügyével összefüggő további (összes) panaszait végső soron a Békés Megyei Főügyészség vizsgálta ki. A Nyfel.646/2000/7. sz. határozatában a rendelkezésre álló összes bűnügyi okirat megvizsgálásával - egy korábbi ügyrendi tévedését korrigálva - a panaszt elutasította.
	Határozatában egyértelműen leszögezte, hogy az uzsorás kölcsönügyletek az esetben minősülhetnek bűncselekménynek, ha azok tévedésbe ejtéssel vagy tartással, jogtalan haszonszerzési célzattal, kárt okozva valósulnak meg. Az adott bűnügyben azonban a többszörösen és folytatni rendelt nyomozás ellenére sem sikerült a csalás törvényi tényállásának megállapításához szükséges adatokat fellelni. A határozat ugyanakkor módosította a korábbi megszüntetés törvényi jogcímét bűncselekmény hiányáról bizonyítottság hiányára.
	Az anyagok tanulmányozásából az állapítható meg, hogy a nyomozó hatóság az ügyészség nyomozás feletti törvényességi felügyeleti tevékenysége közrehatásával végső soron mindent megtett a tényállás tisztázása érdekében. A szükséges nyomozati cselekményeket foganatosította, a jogorvoslati jogokat minden esetben biztosította. A panaszokat az ügyészségek minden esetben érdemben vizsgálták, megalapozottság esetén annak helyt adtak, annak hiányát észlelve a törvény rendelkezései alapján pedig elutasították. A nyomozó hatóságok eljárásuk során a keletkezett bizonyítékokat hatáskörüknek megfelelően szabadon értékelik és annak megfelelően döntenek a további eljárási cselekmények sorsa felől. Döntéseik meghozatalakor mérlegelési jogkörük alkotmányos kereteit nem lépték túl. 
	Az országgyűlési biztosnak nincs arra lehetősége, hogy a büntető-eljárási törvényben a nyomozó hatóságok kompetenciájába tartozó bizonyítási lehetőségek megválasztását, annak módját és helyességét megkérdőjelezze. Ezzel szemben azt kell vizsgálnia, hogy intézkedéseikkel vagy azok elmulasztásával okoztak-e alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot vagy sem.
	Tekintettel arra, hogy a vizsgálat során nem találtam arra utaló adatot, amely a panaszos bevezetőben írt alkotmányos alapjogával összefüggően visszásság megállapítására okot adott volna, a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2000. július 31.

Gönczöl Katalin