Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
JELENTÉSE
									Ügyszám:OBH 1229/2000.
									Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert előzetes letartóztatásának megszüntetését - annak ellenére, hogy vele szemben hosszabb ideig érdemi nyomozási cselekmény nem történt - az ügyészség nem indítványozta. A panasz alapján  az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendelt el.

Érintett alkotmányos jog: 
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
Személyes szabadsághoz való jog (Alk. 55. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
92. § (1) Szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény miatt a terhelt előzetes letartóztatásának akkor lehet helye, ha
a) megszökött, a hatóság elől elrejtőzött, illetőleg a bűncselekmény súlyossága folytán vagy egyéb okból a szökésétől vagy az elrejtőzésétől lehet tartani,
b) alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén az eljárást meghiúsítaná vagy megnehezítené, illetőleg veszélyeztetné,
95. § (4) Ha az előzetes letartóztatás, illetőleg az ideiglenes kényszergyógykezelés megszüntetése iránti ismételt kérelem nem tartalmaz új körülményt, a bíróság a határozat hozatalát mellőzheti.

2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás a nyomozás törvényessége feletti felügyeletről és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról
37. § A szabadlábra helyezésre irányuló kérelmet az ügyész megvizsgálja, amennyiben azt teljesíthetőnek tartja, intézkedik az előzetes letartóztatás megszüntetése iránt. Ellenkező esetben a kérelem elutasítását vagy a bírósági határozat hozatalának mellőzését célzó indítvánnyal a bíróságnak küldi meg.

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról
29. § (1) E törvény alkalmazásában hatóság:
a) az államhatalmi, államigazgatási feladatot ellátó szerv;
b) az államigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv;
c) a fegyveres erők;
d) a rendőrség, a rendészeti szerv;
e) a nemzetbiztonsági szolgálatok;
f) az igazságügyi szerv - kivéve a bíróságot -;
g) a helyi önkormányzat;
h) a bíróságon kívüli jogvitát kötelező érvénnyel eldöntő szerv.

Megállapított tényállás:
	Az országos rendőrfőkapitánytól és a legfőbb ügyésztől beszerzett adatok alapján a következőket állapítottam meg:
	A panaszossal és társaival szemben a Győr-Moson-Sopron megyei Rendőrfőkapitányság folytatott nyomozást, bankkártyával visszaélés bűntettének gyanúja miatt. A gyanúsítottak egy osztrák üzemenyagkútnál a bankkártyával fizető vásárlók adatait megszerezték, majd az adatok felhasználásával Magyarországon hamis kártyákat készítettek. A kártyákat 1999. július és augusztus hónapokban Ausztriában, Olaszországban és Szlovéniában készpénz felvételére használták. A bűncselekménnyel két kártyakibocsátó cégnek kb. 1,3 millió ATS értékű kárt okoztak. A keletkezett kár nem térült meg.
	A panaszost a Burgenlandi Tartományi Csendőrparancsnokság kezdeményezésére, osztrák igazságügyi megkeresés alapján 1999. szeptember 6-án őrizetbe vették, majd a Soproni Városi Bíróság szeptember 8-án elrendelte a letartóztatását a Btk. 313/C. § (1) bekezdésébe ütköző és az (5) bekezdés b) pontja szerint minősülő, bankkártyával jelentős kárt okozó, üzletszerűen elkövetett visszaélés bűntettének gyanúja miatt. A kényszerintézkedést a bűncselekmény tárgyi súlyán kívül a panaszos életkörülményei - albérletben lakott, munkaviszonya nem volt - és a magyar kapcsolatok feltáratlansága is megalapozottá tette. 
	A panaszost 1999. szeptember 6-án és szeptember 22-én hallgatták ki. A nyomozás során a bizonyítékok beszerzése nehézkes volt, mert az osztrák és a magyar nyomozó hatóságok közötti információcsere, illetve a további bizonyítékok beszerzése kölcsönösen jogsegélyek útján történt. 
	A panaszost 2000. február 8-án - lakhelyelhagyási tilalom mellett - szabadlábra helyezték, majd február 14-én a bíróság ismét elrendelte a letartóztatását. A panaszos ezt követően fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához.  
	Az ügyész az ügyet a nyomozás fokozott felügyelete során folyamatosan figyelemmel kísérte. Az újabb kölcsönös jogsegélykérelmek miatt nem volt megítélhető a nyomozás befejezésének várható időpontja, illetve nem volt olyan új bizonyíték, amellyel kapcsolatban a panaszos fogvatartása továbbra is szükséges lett volna, ezért a megyei főügyészség 2000. április 8-án saját hatáskörében szabadlábra helyezte. 
	A Soproni Városi Ügyészség 2001. január 18-án kelt B.1078/1999/8. számú vádiratában vádat emelt a panaszos ellen.

A vizsgálat megállapításai:	
	A panaszos által sérelmezett előzetes letartóztatás ügyében az ügyészség előterjesztése alapján a bíróság hozott döntést. 
	Az előzetes letartóztatás elrendelésének általános és különös okai vannak. A kényszerintézkedés elrendeléséhez, fenntartásához az általános feltételek együttes megléte és legalább egy különös ok megvalósulása szükséges. A törvényben a "szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény" megfogalmazás minden olyan bűncselekményt felölel, amelynél akár vagylagosan sor kerülhet szabadságvesztés büntetés kiszabására. Az előzetes letartóztatásról, vagy annak meghosszabbításáról való döntés meghozatalakor a bíróságnak valamennyi bizonyítékot számba véve kell a feltételek meglétének kérdésében állást foglalnia. 
	Az előzetes letartóztatás elrendelésének általános feltételei; a konkrét személyre és bűncselekményre irányuló alapos gyanú, továbbá, hogy az alapos gyanú tárgyát képező cselekményt a törvény szabadságvesztéssel fenyegesse. A panaszos esetében mindkét feltétel adott volt és a törvényben meghatározott különös feltételek közűl a szökés, elrejtőzés veszélye, illetve az eljárás meghiúsításának, megnehezítésének lehetősége is fennállt.
	 Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának és általános helyettesének eljárása a hatóságok által az állampolgároknak és más személyeknek alkotmányos jogaikkal összefüggésben okozott visszásság megállapítását vagy kizárását, illetve a visszásság orvoslását célozza. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 29. § (1) bekezdése sorolja fel azon hatóságokat, melyek eljárásának vizsgálatára az országgyűlési biztos tevékenysége konkrétan kiterjedhet, vagyis tevékenységük szervi hatályát szabályozza. A felsorolásban a bíróság nem szerepel, tehát a törvény alapján a bíróság eljárását vagy határozatait - ideértve az előzetes letartóztatás elrendelése vagy meghosszabbítása ügyében hozott döntéseket is - az országgyűlési biztos nem vizsgálhatja.
	A panaszos ellen folytatott büntetőeljárás elhúzódását az ügy nemzetközi jellegéből adódó bizonyítási nehézségek okozták, emiatt alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ugyanakkor a fogvatartás indokoltságának vizsgálatára az Obtv. alapján hatáskörrel nem rendelkezem, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2001. július

								 Takács Albert