OBH 1103/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása
	Panaszos az országgyűlési biztoshoz intézett beadványában sérelmezte, hogy az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz (OKKH) 1997. szeptember 30-án benyújtott kárpótlás iránti kérelmét még 2000. februárjában sem bírálták el.
	A panaszbeadvány alapján a jogbiztonság (Alkotmány 2. § (1) bekezdés) alkotmányos elvének, valamint a jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bekezdés) megsértésére lehetett következtetni, ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el. 
	Az ügy tisztázása, tájékoztatás és iratok megküldése céljából megkerestem a Központi Kárrendezési Iroda (KKI) főigazgatóját. 

A tényállás megállapítása
	A megküldött iratokból megállapítható, hogy panaszos 1997. szeptember 3. napján kelt és az R. 3036192. számú borítékben benyújtott kárpótlás iránti kérelmét az OKKH-ban 1997. október 1. napján iktatták. 
	Az édesapának a II. világháború ideje alatt (1942. október. hónaptól - 1943. február hó 15. napjáig) munkaszolgálatban töltött ideje, továbbá életének a keleti fronton (Szovjetunió) történt elvesztésével okozott sérelem miatt kérte panaszos a személyi kárpótlás megállapítását.
	Panaszos, a részére 1999. február 1. napján kibocsátott hiánypótlási felhívásban foglaltakat 1999. február 8. napján teljesítette. Többször érdeklődött előterjesztett kérelme intézésének állásáról - azonban egy eset kivételével - tájékoztatást nem kapott, ezért 2000. február 15. napján kelt beadványában az országgyűlési biztos közbenjárását kérte, hogy "... az Iroda állásfoglalását mielőbb megismerhesse". 
	Az Országgyűlési Biztosok Hivatala vezetőjének megkeresésére a KKI főigazgatója 2000. április 5-én kelt levelében egyebek mellett arról adott tájékoztatást, hogy panaszos kérelmét elbíráló határozatokat már postázták, az eljárás elhúzódása miatt panaszostól elnézést kért továbbá, hogy az eljárás elhúzódásáért felelős köztisztviselőt felelősségre vonta.

Jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai
	Panaszos - személyi kárpótlás iránti igényét az 1997. évi XXIX. törvény alapján nyújtotta be az OKKH-hoz, melyet ott 1997. október 1. napján iktattak. A hivatkozott törvény 1997. június 8-án lépett hatályba, s a törvény úgy rendelkezik, hogy hatálya alá tartozó kérelmeket 1997. október 8. napjáig lehet benyújtani. A vizsgálat megállapította, hogy panaszos kárpótlás iránti kérelmét a törvényes határidőben terjesztette elő a rendszeresített formanyomtatványon.
	A kérelem elbírálásának határidejére pedig az 1991. évi XXV. törvény 12. § (5) bekezdésének a) pontja akként rendelkezik, hogy:"az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, melyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat ..."
	A vizsgálat feltárta, hogy az ügyintézési határidő meghosszabbítására nem került sor, s az eljárást sem függesztették fel. Ezért panaszos ügyében - a hivatkozott jogszabályok rendelkezései szerint - legkésőbb 1998. április 1. napjáig határozatot kellett volna hozni. Ehhez képest a határozat meghozatalára 2000. április 3. napján a törvényben meghatározott ügyintézési határidő kétéves túllépésével került sor.
	A vizsgálat rámutat arra, hogy az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) ÁB. számú határozatának indokolásában elvi éllel szögezte le: "Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás - adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama - előre kiszámítható legyen.
	Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. Az ügyfélnek ugyanakkor alapvető érdeke fűződik e döntés mielőbbi meghozatalához."
	A vizsgálat megállapította, hogy a KKI az ügyintézési határidő lényeges túllépésével megsértette a jogbiztonság elvét (Alkotmány 2. § (1) bekezdés). Ugyanakkor ez az eljárás sérti panaszosnak a jogorvoslathoz való jogát (Alkotmány 57. § (5) bekezdés) is azáltal, hogy e jog érvényesülésének lehetőségét az államigazgatási határozat késedelmes meghozatalával hosszabb időn át akadályozta. 
	Tekintettel arra, hogy vizsgálatom lezárásának időpontját megelőzően a KKI panaszos kérelmét a hatályos jogszabályok rendelkezéseinek megfelelő tartalmú határozattal már elbírálta, s e határozatokat panaszosnak postázta - miáltal a felhívott alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot saját hatáskörébe megszüntette -, s a mulasztást elkövető köztisztviselőt a KKI főigazgatója felelősségre vonta, az ügyben ajánlást nem teszek.
	Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, valamint a KKI főigazgatóját is tájékoztattam.

Budapest, 2000. június 2.

Gönczöl Katalin