Jelentés az OBH 1102/2000 sz. ügyben

Ügyintéző: dr. Kiss A.

Az eljárás megindulása

	V.I. (továbbiakban: a panaszos) hivatalomhoz intézett beadványában az V. kerületi Rendőrkapitányság eljárását sérelmezte. A panaszos indokolatlannak és alkotmányos jogait sértőnek minősítette a vele szemben alkalmazott rendőri intézkedést: megbilincselték, majd a kerületi rendőrkapitányságra állították elő.

A panasz alapján az Alkotmány 55. § (1) bekezdésében deklarált személyi biztonsághoz való joggal összefüggő visszásság gyanúja miatt vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás

	A Budapest Marriott Hotel biztonsági őre a hotel környékén járőrszolgálatot teljesítő rendőröket arra kérte, hogy segítsenek egy a szálloda autóbusz-parkolójában illetéktelenül parkoló személygépkocsi eltávolításában. A biztonsági őr a járőröknek elmondta, hogy a személygépkocsi napok óta  ott áll, tulajdonosa többszöri felszólítás ellenére sem távozik autójával, akadályozva ezzel a szállóvendégeket szállító járművek beállását, parkolását. Ezt követően az egyik rendőr szolgálati igazolványának felmutatása után a helyszínen tartózkodó gépjármű tulajdonost, azaz a panaszost személyazonosságának igazolására szólította fel. Panaszos az igazolást megtagadta, majd - a rendőri jelentés szerint - megpróbált elfutni. Ekkor került sor panaszossal szemben kényszerítő eszköz, bilincs alkalmazására, melynek célja az ellenszegülés megtörése volt. A bilincselés sérülést nem okozott, alkalmazását követően panaszost az V. kerületi Belvárosi Rendőrőrsre állították elő. Ruházatát átvizsgálták, melynek során előkerült a személyi igazolványa is. Az eljáró rendőrök még az előállítás tartama alatt szabálysértés elkövetése miatt feljelentést tettek a panaszos ellen. A szabálysértési eljárást a XII. Kerületi Rendőrkapitányság folytatta le, mely a panaszossal szemben személyazonosság igazolásának megtagadása miatt pénzbírságot szabott ki. Panaszos a határozat ellen kifogással élt, melyben - többek között - sérelmezte a kényszerítő eszköz alkalmazását is. A kifogás alapján tárgyalást tartottak, melynek eredményeképpen a XII. Kerületi Rendőrkapitányság a kifogást elutasította, a tárgyalás nélkül hozott határozatot hatályában fenntartotta, a kifogásnak a kényszerítő eszköz alkalmazását sérelmező részével viszont nem foglalkozott. A határozat ellen a panaszos fellebbezett. Fellebbezésében rendőri túlkapásnak minősítette a bilincs használatát. A Budapesti Rendőrfőkapitányság a másodfokú eljárásban az első fokú szabálysértési határozatot helyben hagyta, a fellebbezésnek a kényszerítő eszköz alkalmazását érintő részét azonban figyelmen kívül hagyta.

Érintett alkotmányos jogok és alkalmazott jogszabályok

1. A Magyar Köztársaság Alkotmánya:

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

55. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.

57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.

2. A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény
3. A Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995.(III.1.) BM rendelet
4. A panasz keletkezésének idején hatályban volt az egyes szabálysértésekről szóló 17/1968. (IV.14.) Korm. rendelet

A vizsgálat megállapításai

	A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (továbbiakban: Rtv) az Alkotmány rendelkezéseivel, értéktartalmával összhangban határozza meg az egyes rendőri intézkedések szabályait. A rendőri intézkedések többsége az állampolgárok személyi szabadságának korlátozásával jár, ebből adódóan valamennyi intézkedésnek célszerűnek, szükségesnek és arányosnak kell lennie. [66/1991.(XII.21.) AB hat.] Az eljáró rendőr intézkedése során nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az elérni kívánt céllal, vagyis több lehetséges intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül azt kell alkalmazni, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedés alá vont szempontjából a legkisebb korlátozással jár.
	A panaszos igazoltatását a hotel biztonsági őrének segítségkérése előzte meg. A rendőri szervek kötelesek a feladatkörükbe tartozó segítséget megadni, indokolt esetben a magánérdeket is megvédeni. A rendőr jogosult igazoltatni azt, akinek a személyazonosságát feladatellátása érdekében meg kell állapítania. Az igazoltatott pedig köteles a személyazonosító adatait hitelt érdemlően igazolni. Az igazolás megtagadása esetén az igazoltatott e célból feltartóztatható, szükség esetén előállítható. A panaszos igazoltatása során a járőrök a törvény előírásainak megfelelően, jogszerűen jártak el, így etekintetben alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg. 
	 Az intézkedésről készült rendőri jelentésből, majd a szabálysértési eljárás során tartott meghallgatásokból az derült ki, hogy kényszerítőeszköz alkalmazására azért került sor, mert a panaszos személyazonosságának igazolását megtagadta, és megpróbált elfutni. A  jogszerű rendőri intézkedésnek valamennyi állampolgár köteles magát alávetni. A rendőri intézkedés jogszerűsége csak akkor vonható kétségbe, ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül, kétséget kizáróan megállapítható. A jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni ellenszegülés esetén, ha a körülményekből ítélve a testi kényszer nem vezetne eredményre bilincs alkalmazásának van helye. Nincs helye azonban a kényszerítő eszköz további alkalmazásának, ha az ellenszegülés megtört és a rendőri intézkedés eredményessége enélkül is biztosítható. A panaszossal szemben foganatosított rendőri intézkedés napján hatályos Rtv rendelkezés szerint a rendőrség által lefolytatott államigazgatási vagy szabálysértési eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedés, kényszerítő eszköz alkalmazása miatti panaszt az ügy érdemében hozott, vagy az eljárást megszüntető határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni. Panaszos az érdemi határozatok elleni jogorvoslati kérelmekben vitatta a bilincselés jogosságát: a kifogásban cáfolta, hogy a kényszerítő eszköz alkalmazásának feltételei fennálltak, a fellebbezésben pedig rendőri túlkapásnak minősítette azt. Megnyilvánulását, nyilatkozatát azonban egyik hatóság sem tekintette a kényszerítő eszköz alkalmazása miatti jogorvoslati kérelemnek. 
	Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság jogállam. A jogállamiság  elvének szerves részét képezi a jogbiztonság és a tisztességes eljárás követelménye, mely előbbi formalizált eljáráshoz kötött, míg az utóbbi a jogbiztonság kiegészítő elemeként az igazságosságot, a méltányosságot foglalja magában. A tisztességes eljáráshoz való jog részét képezik még az Alkotmány 57. §-ában deklarált eljárási garanciák, így többek között a jogorvoslathoz való jog is. A jogorvoslathoz való jog, mint a hatóságok által okozott jogsérelem orvosolhatóságának garanciája [23/1998.(VI.9.) AB hat.] , olyan alapvető fontosságú jog, melynek érvényesíthetősége a büntetőeljárásban, a szabálysértési eljárásban, a szabadságkorlátozással járó intézkedések tekintetében nem feltétlenül kíván kifejezetten a jogorvoslásra irányuló kérelmet, elég ha az ügyfél (fél) ráutalással jelzi, hogy a hatóság intézkedését sérelmesnek tartja. Ilyen ráutalásnak tekinthetők a panaszos említett nyilatkozatai is. A tisztességes eljárás követelményét alapul véve súlyos méltánytalanságot eredményez az, ha a hatóság az ügyfélnek a kényszerítő eszköz alkalmazásával kapcsolatban tett nyilatkozatait nem értékeli. Megállapítom tehát, hogy a rendőri szervek eljárása azáltal, hogy a panaszos nyilatkozatait nem tekintették a kényszerítő eszköz alkalmazása elleni jogorvoslati kérelemnek az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében deklarált jogorvoslathoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott.
	A rendőr a közbiztonság érdekében az illetékes hatóság elé állíthatja azt, aki nem tudja magát hitelt érdemlően igazolni, vagy az igazolást megtagadja. A rendőrség az előállítással a szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb nyolc órán át korlátozhatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani. A panaszossal szemben alkalmazott rendőri intézkedésről készült jelentés hiányos, abból nem derül ki az előállítás időtartama, vagyis az, hogy a szabadságkorlátozás arányban volt-e a panaszos által elkövetett cselekménnyel. Ez a hiányosság nem ad alapot arra, hogy az előállítás jogszerűségével összefüggésben megállapítást tegyek, ezért felhívom az V. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjének figyelmét arra, hogy a rendőri intézkedésről készült jelentésben a szabadságkorlátozás pontos időtartamát minden esetben rögzíteni kell.

Ajánlás:

	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében biztosított jogomnál fogva a megállapított visszásság orvoslása érdekében az alábbi kezdeményezést teszem:

	Felkérem a Budapesti Rendőrfőkapitányt, utasítsa munkatársait, hogy a panaszos fellebbezésben tett nyilatkozatát tekintsék a kényszerítő eszköz alkalmazása miatti panasznak, és tegyenek intézkedést annak elbírálására.

Budapest, 2002. március 26.

										Takács Albert