OBH 1019/2000., 949/2000., 5728/1999., 5224/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Sátori János

Az eljárás megindítása
	Állampolgári panaszok alapján vizsgálatot indítottam Szeged Megyei Jogú Város Közgyűlése által az egyes helyi közszolgáltatások ellátásáról alkotott, többször módosított 53/1997. (XII.23.) Kgy. rendelet (a továbbiakban. Ör.) alkalmazásával kapcsolatban.

Az Ör. alkalmazása kapcsán a panaszosok a következő kifogásokat fogalmazták meg:
•	Aránytalannak tartják a szolgáltatást és az érte előírt díjat, különösen azokban az esetekben, amikor egy-egy háztartásban nem gyűlik össze az Ör. által feltételezett heti 110 liter elszállítást igénylő hulladék. Ezt a körülményt azonban a díjrendszer nem veszi figyelembe, így ez esetben a díjazás mértéke és a szolgáltatás minősége nem igazodik az elszállított hulladék mennyiségéhez.
•	Sérelmezik, hogy azoknak is hulladékszállítási díjat kell fizetni, akik a szolgáltatást nem veszik igénybe és arra vonatkozóan nem is kötöttek szerződést.
•	Kifogásolják, hogy a díjazás mértékét ingatlanonként és nem az ingatlanban lakó személyek száma figyelembevételével határozták meg, a díjazás mértékénél pedig nem megfelelően veszik figyelembe az alacsony jövedelmű nyugdíjasok szociális helyzetét.
•	Sérelmezik, hogy a szolgáltató szabálysértési eljárást helyez kilátásba azokkal szemben, akik nem veszik igénybe a szolgáltatást és ezért nem is fizetnek szolgáltatási díjat.

Megállapított tényállás
	Szeged Megyei Jogú Város Közgyűlése az egyes helyi közszolgáltatások kötelező igénybevételéről szóló 1995. évi XLII. törvényre (a továbbiakban: (Kötv.) is hivatkozással alkotta meg a jelenleg hatályos, többször módosított Ör.-t.
	Szeged Megyei Jogú Város jegyzője a panaszokkal kapcsolatban kifejtette, hogy a településen jelentős gondot okoz a szilárd hulladék kezelése, melynek költségei növelésével arányosan növekedett az ún. "vadlerakók" száma. Ez tette szükségessé annak a szabálynak a megalkotását, amely szerint a minimális igénybevételi díjat azoknak az ingatlantulajdonosoknak is meg kell fizetni, akik a hulladékszállítási és ártalmatlanítási közszolgáltatást nem veszik igénybe.
	Álláspontja szerint a panaszosok csupán a díjfizetési kötelezettség alól kívánnak mentesülni arra hivatkozva, hogy háztartásukban nem keletkezik a szervezett szolgáltatás keretén belül elszállítást igénylő hulladék. Ugyanakkor a város különböző területein meglévő illegális hulladéklerakók is indokolttá teszik a minimális díjfizetési kötelezettség fenntartását.

Az ügy jogszabályi háttere

Az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdése szerint a helyi képviselő-testület a feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal.

A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 16. § (1) bekezdése előírja, hogy a képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot.
Az Ötv. 8. § (1) bekezdése szerint a helyi önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében a településtisztaság biztosítása.
Az Ötv. 95. § (1) bekezdése szerint a Kormány a belügyminiszter közreműködésével a fővárosi, megyei közigazgatási hivatal vezetője útján biztosítja az önkormányzatok törvényességi ellenőrzését.
Az Ötv. 98. § (2) és (3) bekezdései értelmében a közigazgatási hivatal vezetője a fővárosban és a megyében ellátja a helyi önkormányzatok törvényességi ellenőrzését. E jogkörében vizsgálja, hogy a helyi önkormányzat döntései (rendelete, határozata) megfelelnek-e a jogszabályoknak.
Az Ötv. 99. § (1) bekezdése alapján a közigazgatási hivatal vezetője a törvényességi ellenőrzés körében - határidő tűzésével - felhívja az érintettet a törvénysértés megszüntetésére. 

A Kötv. 1. § (1) bekezdése a települési szilárd hulladék elszállítását közszolgáltatási szerződés keretében megvalósuló közszolgáltatássá minősíti, és e szolgáltatás igénybevételét az ellátott területen lévő ingatlan tulajdonosa, használója számára kötelezővé teszi.
A Kötv. 2. §-a szerint a helyi önkormányzat rendeletben állapítja meg többek között:
•	a közszolgáltatás ellátásának rendjét és módját, a szolgáltató és a tulajdonos ezzel összefüggő jogait és kötelezettségeit, a szolgáltatásra vonatkozó szerződés egyes tartalmi elemeit  (Ptk. 226. § (1) bek.);
•	az érintett közfeladattal összefüggő - jogszabályban nem rendezett - helyi önkormányzati hatósági feladatot, hatáskört és szabálysértést;
•	az elvégzendő szolgáltatás alapján a tulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, a díj mértékét, megfizetésének rendjét, az esetleges kedvezmények eseteit vagy a szolgáltatás ingyenességét.

A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 201. §-a  a következőket tartalmazza:
"(1) A szerződéssel kikötött szolgáltatásért - ha a szerződésből vagy a körülményekből kifejezetten más nem következik - ellenszolgáltatás jár.
(2) Ha a szolgáltatás és ellenszolgáltatás között anélkül, hogy az egyik felet az ajándékozás szándéka vezetné a szerződés megkötése időpontjában, feltűnően nagy az értékkülönbség, a sérelmet szenvedő fél a szerződést megtámadhatja."

A Ptk. 226. §-a szerint 
"(1) Jogszabály meghatározhatja a szerződés egyes tartalmi elemeit és kimondhatja, hogy ezek a szerződésnek akkor is részei, ha a felek eltérően rendelkeznek.
(3) Hatósági ár megállapítására külön törvény szerint kerülhet sor."
A Ptk. 198. § (2) bekezdése szerint jogszabály szerződés kötését kötelezővé teheti.
A Ptk. 198. § (3) bekezdése kimondja, hogy szolgáltatásra irányuló kötelezettség és jogosultság jogszabályból vagy hatósági rendelkezésből szerződéskötés nélkül is keletkezhet, ha a jogszabály vagy a törvényes jogkörében eljáró hatóság így rendelkezik és a kötelezettet, a jogosultat, és a szolgáltatást kellő pontossággal meghatározza. Ebben az esetben - jogszabály vagy hatóság eltérő rendelkezése hiányában - a szerződésre vonatkozó szabályokat kell megfelelően alkalmazni.

A szabálysértésekről szóló - 2000. február 28. napjáig hatályban volt 1968. évi I. tv. (Sztv.)   1. §-a úgy rendelkezett, hogy valamely tevékenységet vagy mulasztást törvény, kormányrendelet vagy önkormányzati rendelet nyilváníthat szabálysértéssé.
A szabálysértésekről szóló - 2000 március 1-jén hatálybalépett - 1999. évi LXIX. tv. (hatályos Sztv.) 1. § (1) bekezdése szerint szabálysértés az a jogellenes tevékenységben vagy mulasztásban megnyilvánuló cselekmény, melyet törvény, kormányrendelet vagy önkormányzati rendelet szabálysértésnek nyilvánít, s amelynek elkövetőit az e törvényben meghatározott joghátrány fenyeget.
A hatályos Sztv. 169. § (2) bekezdése kötelezte az önkormányzatokat, hogy 2000. március    1-jéig vizsgálják felül az önkormányzati rendeletekben meghatározott szabálysértési rendelkezéseket és azokat, amelyek e törvény, illetve az egyes szabálysértésekről szóló kormányrendelet rendelkezéseivel nincsenek összhangban, vagy csak megismételik a magasabb szintű jogszabályokban meghatározott szabálysértési tényállást, helyezzék hatályon kívül.

Az Ör.-nek az ügy megítélése szempontjából lényeges előírásai a következőket tartalmazzák:
2. §
"(1) A rendelet területi hatálya a szervezett köztisztasági és hulladékgazdálkodási közszolgáltatások területén a szolgáltatásba bevont területre ... terjed ki. 
(2) A rendelet személyi hatálya Szeged Megyei Jogú Város közigazgatási területén a magánszemélyekre, társasházakra, illetve gazdálkodó szervezetekre terjed ki."
3. §
"(1) A szervezett helyi köztisztasági hulladékszállítási, településtisztasági és kéményseprő-ipari közszolgáltatást az önkormányzat megbízott (a továbbiakban: szolgáltató) útján látja el.
(2) A települési szilárd és folyékony hulladék szervezett gyűjtésére és elszállítására irányuló közszolgáltatás és a kéményseprő-ipari közszolgáltatás igénybevétele kötelező.
(4) A Ptk. 388. §-ában meghatározott esetben a szolgáltatás igénybevételére közüzemi szerződés jön létre, mely tartalmazza a szolgáltatás ellátásának módját, gyakoriságát, igénybevételének módját és feltételeit, a szerződő felek jogait és kötelezettségeit, különös tekintettel a szolgáltatás díjának megfizetésére."
16. §
"(2) A szervezett hulladékszállításba bevont területen a szolgáltatás megvalósul a szolgáltató által 
a)	rendszeresített hulladékgyűjtő-szállító járművel járható utcákban, a speciális hulladékszállító járműhöz alkalmazható szabványos gyűjtőedényzettel,
b)	rendszeresített hulladékgyűjtő-szállító járművel nem járható utcákban nem szabványos, legfeljebb 30 kg-ot tartalmazó gyűjtőedényzettel."
17. §
"(1) A települési szilárd hulladék szervezett gyűjtésére és elszállítására irányuló közszolgáltatásba bevont területekről a szolgáltató köteles a települési szilárd hulladékot szükség szerinti gyakorisággal összegyűjteni, és a központi hulladéklarakó helyre elszállítani. A szállítás gyakorisága legalább heti egy alkalom."
31. §
"(1) A hulladék kezeléséért a tulajdonos vagy használó, továbbá a termelő a rendelet 2. sz. mellékletében meghatározott díjat köteles fizetni. 
(2) A települési szilárd hulladék szervezett gyűjtésére és elszállítására irányuló közszolgáltatásba bevont területen minden ingatlan tulajdonosa vagy használója köteles a gyűjtőedény térfogatával és az ürítési gyakorisággal arányos díjat fizetni. Ha az ingatlan tulajdonosa vagy használója a szolgáltatást nem veszi igénybe, akkor is köteles a 2. sz. mellékletben szereplő alapdíj és a 110 literes gyűjtőtartály heti egyszer történő ürítésének díját megfizetni."
35. §
"(2) Írásbeli kérelemre a megállapított díj 50 %-ának megfelelő díjkedvezményre jogosult, ha a kérelmezőnek díjhátraléka nincs:
a)	egyedül élő 60 éven felüli nyugdíjas személy,
b)	az önálló háztartásban élő házaspár, illetve az élettársak, ha egyikük 70, másikuk 60 éven felüli,
c)	az a 60 éven felüli személy, aki önálló nyugdíjjal, keresettel vagy egyéb jövedelemmel nem rendelkező közeli hozzátartozója (Ptk. 685. § b) pont) eltartásáról gondoskodik,
d)	hadirokkant és hadiözvegy,
e)	a súlyosan látás- vagy hallássérült, a I. és II. csoportbeli rokkant."
39. §
"(1) bekezdés h) pont: Szabálysértést követ el és 30000 Ft-ig terjedő pénzbírsággal sújtható, aki
a kötelező közszolgáltatást nem veszi igénybe, a háztartási hulladékot felhalmozza."
Az Ör. 2. sz. melléklet I. pontja szerint a szervezett települési szilárd hulladék szállítási díja (ÁFA nélkül) 
1)	alapdíj (háztartási hulladék esetén)
- ha a gyűjtőedényzetet a tulajdonos biztosítja, 235 Ft/hó/lakás
- ha a gyűjtőedényzetet a szolgáltató biztosítja, 380 Ft/hó/lakás
2)	kezelési díj (háztartási hulladék szállításánál)
110-120 literes gyűjtőedényben 			80 Ft/ürítés
Nem szabványos gyűjtőedényzet esetén 		80 Ft/ürítés
240 literes gyűjtőedényben			170 Ft/ürítés
770 literes gyűjtőedényben			562 Ft/ürítés
1100 literes gyűjtőedényben			795 Ft/ürítés
4 m3-es konténer (14. § (2) bek. c) pont)		1537 Ft/ürítés

3)	A szervezett hulladékszállítási közszolgáltatás minimális díja
A hulladékszállítási szolgáltatás minimális lakásonkénti díja 581 Ft/hó, amely a rendeletben meghatározott kedvezményekkel csökkenthető. 	

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság (29. § (1) bek.), illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetőleg jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése szerint ha az országgyűlési biztos a lefolytatott vizsgálat alapján arra a megállapításra jut, hogy az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság fennáll, annak orvoslására - az érintett szerv egyidejű tájékoztatása mellett - ajánlást tehet a visszásságot előidéző szerv felügyeleti szervének.

Az ügyben érintett alkotmányos jogok

A Magyar Köztársaság alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 2. § (1) bekezdése szerint "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam".
Az Alkotmány 13. § (1) bekezdése szerint "A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot."

A vizsgálat megállapításai
	A települési szilárd hulladék összegyűjtése a Kötv. 1. § (1) értelmében közszolgáltatásnak, az e tevékenységet az önkormányzat megbízásából végző szervezet pedig értelemszerűen közszolgáltatást végző szervezetnek minősül, így tevékenységének vizsgálatára az Obtv. 16. § (1) bekezdése alapján az országgyűlési biztos hatásköre kiterjed.
	A Kötv.-ben foglalt felhatalmazás alapján kiadott Ör. tekintetében az állampolgári jogok országgyűlési biztosának közvetlen intézkedési jogosultsága nincs. 
	Az Obtv. 16. § (1) bekezdésében és 29. § (1) bekezdésében foglaltak egybevetéséből ugyanis az következik, hogy az országgyűlési biztos vizsgálati és intézkedési jogosultsága a helyi önkormányzat rendeletalkotó tevékenységére, azaz a rendelet előkészítésére és magára a rendeletre - miután ez nem hatósági tevékenység - nem terjed ki. 
	Az önkormányzatok törvényességi ellenőrzése az Ötv. 98. § (2) és (3) bekezdései értelmében az illetékes megyei közigazgatási hivatal vezetőjének hatáskörébe tartozik. Az önkormányzati rendelet mint jogszabály alkotmányosságának utólagos vizsgálatára pedig az Alkotmánybíróság jogosult.
	Az önkormányzatok a Kötv.-ben foglalt felhatalmazás alapján nagyfokú önállósággal rendelkeznek, a települési szilárd hulladék elszállítási díjának és a díjfizetés alapjának megállapítása során. Mivel törvényi felhatalmazás alapján szerződéses jogviszony elemeit szabályozzák, tiszteletben kell tartaniuk a Ptk. 1. § (1) bekezdésben foglaltakból eredő azt az alkotmányos követelményt, amely szerint az önkormányzatoknak a gazdasági szervezetek és az állampolgárok személyi viszonyait szabályozó jogszabályokat a Ptk.-val összhangban, arra figyelemmel kell értelmezni. (52/1998. (XI.27.) AB határozat)
	Az Alkotmánybíróság több határozatában is rámutatott arra, hogy a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének tiszteletben tartása az önkormányzatokkal szemben is olyan alapvető követelmény, amelyet a szemétszállítási díj meghatározására irányuló rendeletalkotásukkor nem hagyhatnak figyelmen kívül. (54/1998. (XI.27.) AB határozat, 52/1998. (XI.27.) AB határozat,  55/1998. (XI.27.) AB határozat stb.)
	Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az igazi arányosságot az olyan tartalmú rendelkezés valósítja meg, amely a díjtétel megállapítását az elszállított szemét mennyiségéhez igazítja. (52/1998. (XI.27.) AB határozat)
	Lényeges követelmény, hogy a közszolgáltatás díja az általány jellegtől a ténylegesen ellátott szolgáltatás ellenértékéhez közelítsen, a jogalkotó az érintett csoportokhoz tartozók körülményeit megfelelő figyelemmel, körültekintéssel és méltányossággal értékelje. (43/1997. (VII.1.) AB határozat)
	A jóhiszeműség és a tisztesség elvének való megfelelés Ptk.-beli szabálya erősíti az önkormányzatokkal szemben azt a követelményt, hogy amikor a szemétszállítási díj meghatározásakor a díj összegét nem a tényleges szemét kibocsátáshoz, és az elszállított szemét mennyiségéhez, hanem az azt tükröző más mutatóhoz (pl. a szobák és más helyiségek száma, nagysága, a lakásban élő személyek száma, a kiürített tartóedények száma, űrmérete stb.) kötik, fokozottan törekedjenek a szolgáltatás és ellenszolgáltatás egyenértékűségének megvalósítására.
	Az Alkotmánybíróságnak a témára vonatkozó döntéseiben megfogalmazott követelmények megvalósítása különböző módszerekkel is lehetséges. A gyakorlatban több önkormányzat is alkalmaz az alkotmányos követelményeknek megfelelő megoldást.
	A Kötv. 1. § (1) bekezdése, valamint az Ör. 3. § (2) bekezdése értelmében a szervezett hulladékszállításba bevont területen a szolgáltatás igénybevétele kötelező. Az említett jogszabályok nem teszik lehetővé a díjfizetés elmulasztását abban az esetben, ha valaki a közszolgáltatást nem veszi igénybe, illetve a szolgáltatás ellátására nem köt szerződést. 
	Az Ör. előírásai értelmében a szerződés létrejön a szolgáltatás igénybevételével (Ptk. 388. §). 
	Ezen túlmenően azonban a szolgáltatásra irányuló kötelezettség és jogosultság a Ptk. 198. § (3) bekezdése alapján abban az esetben is létrejön, ha a jogszabály a kötelezettet, a jogosultat és a szolgáltatást kellő pontossággal meghatározza. Az Ör. e követelménynek megfelel, ennek alapján a közszolgáltatási jogviszony létrejön szerződéskötéssel, a szolgáltatás igénybevételével, továbbá az Ör. előírásai alapján is.
	Nem valósít meg tehát alkotmányos visszásságot az a körülmény, ha a szolgáltató a szolgáltatás díját követeli olyan tulajdonosoktól, akik a szolgáltatás igénybevételére nem kötöttek szerződést, és a szolgáltatást nem is veszik igénybe.
	A Kötv. rendelkezései abból a feltételezésből indulnak ki, hogy háztartási hulladék minden ingatlanon keletkezik. A kötelező közszolgáltatás lényege az, hogy a keletkező hulladékot e szolgáltatás keretében kell elszállíttatni és ártalmatlanítani. A kötelező közszolgáltatásba bevont területeken lévő ingatlanok tulajdonosainak tehát a Kötv. értelmében nincs választási lehetősége abban a kérdésben, hogy a kötelező közszolgáltatást igénybe veszik vagy sem. A díjfizetési kötelezettség akkor is létrejön, ha az ingatlantulajdonos a kötelező közszolgáltatást nem veszi igénybe. Ezt a szabályozást az Alkotmánybíróság több határozatában is alkotmányosnak minősítette.
	A Kötv. 2. § f) pontja felhatalmazza az önkormányzatokat arra, hogy a közszolgáltatási díjjal kapcsolatos kedvezményeket állapítsanak meg. A kedvezmények megállapítása tekintetében az önkormányzatok széles körű mérlegelési jogosultsággal rendelkeznek, a kedvezmények mértékének és a kedvezményezettek körének megállapítása során. E mérlegelési jogkör korlátait csak az alkotmány és az alkotmányossági követelmények képezik. Így pl. alkotmányossági követelmény, hogy a jogalkotók az azonos objektív feltételeknek megfelelő igénybevevői körökre vonatkozóan azonos hatású szabályokat alkossanak. Az Ör. által meghatározott kedvezményrendszer az alkotmányossági követelményeknek megfelel. Ez nem zárja ki azt, hogy akik nem esnek a kedvezményezettek körébe, ezt méltánytalanságként értékelik. Emiatt azonban alkotmányos visszásság megállapítására nincs lehetőség.
	Az Ör. egyes előírásainak gyakorlati alkalmazása azonban az előbbiektől függetlenül alkalmas alkotmányos visszásság előidézésére. 
	Az Alkotmány által rögzített jogállamiságból fakadó jogbiztonság megköveteli, hogy a jogszabályok tartalma világos, érthető és a jogalkalmazók számára értelmezhető legyen.
	Az Ör. 31. § (2) bekezdés második mondata szerint az ingatlan tulajdonosa vagy használója az 2. sz. mellékletben szereplő alapdíjat és a 110 literes gyűjtőtartály heti egyszer történő ürítési díját köteles megfizetni akkor is, ha a szolgáltatást nem veszi igénybe.
	Ugyanakkor az Ör. 2. sz. melléklete az alapdíj tekintetében különbséget tesz az szerint, hogy a gyűjtőedényzetet az ingatlantulajdonos vagy a szolgáltató biztosítja. E körülménytől függően az alapdíj mértéke 235 Ft/hó/lakás, vagy 380 Ft/hó/lakás. Az Ör. előírásai alapján nem állapítható meg, hogy a szolgáltatást igénybe nem vevő tulajdonosok esetében az említett két alapdíjtétel melyikét kell a szolgáltatónak alkalmazni, ez a hiányosság pedig jogbizonytalanságot, önkényes jogalkalmazást eredményezhet, emiatt alapot ad a jogbiztonsággal összefüggő alkotmányos visszásság megállapítására.
	Az Ör. a hulladékszállítási díjak megállapítása során elsősorban nem az elszállított hulladék tényleges mennyiségét, hanem az alkalmazott edényzet méretét, és az ürítések gyakoriságát veszi alapul. Ilyen szabályozás alkotására lehetőség van, azonban ha a díj alapja nem a ténylegesen elszállított hulladék mennyisége, akkor a különböző alkotmánybírósági határozatokban megfogalmazott követelményeknek megfelelően fokozottabban kell ügyelni a szolgáltatás és ellenszolgáltatás egyenértékűségére.
	Az Ör. 2. sz. melléklete által megállapított díjrendszer ennek az alkotmányos követelménynek nem minden tekintetben felel meg. A 2. sz. melléklet 2) pontja által meghatározott kezelési díj teljes mértékben figyelmen kívül hagyja azt az esetet, ha egy háztartásban heti 110-120 liternél lényegesen kevesebb hulladék keletkezik. Ez pedig a jogállamisággal és a tulajdonhoz való joggal összefüggő alkotmányos visszásságot eredményezhet azoknak az esetében, akik nem bocsátanak ki heti 110 liter hulladékot, hanem annál lényegesen kevesebbet,  mert nem felel meg annak a követelménynek, hogy a közszolgáltatás díja közelítsen a ténylegesen ellátott szolgáltatás ellenértékéhez.
	Az előbbieken túlmenően ugyancsak a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal kapcsolatos alkotmányos visszásságot eredményez az Ör. 2. sz. melléklet 3) pontja is. Ez ugyanis a szervezett hulladékszállítási költség minimális díját lakásonként 581 Ft/hó összegben állapítja meg. Ugyanakkor az Ör. előírásai alapján nem állapítható meg, hogy ezt a díjtételt milyen esetekben kell, illetőleg lehet alkalmazni. Mind az Ör. rendelkezéseiből, mind a jegyző véleményéből megállapítható, hogy a szolgáltatás igénybevételét mellőző tulajdonosoknál nem ezt a díjtételt, hanem az Ör. 31. § (2) bekezdésében megállapított díjtételt kell alkalmazni. A szolgáltatást igénybevevő tulajdonosoknál pedig az Ör. 1. sz. mellékletének 1) és 2) pontja alapján kell kiszámolni az alkalmazott díjat. Ilyen körülmények között az Ör. 2. sz. melléklet 3) pontjának alkalmazása a gyakorlatban jogbizonytalanságot eredményez.
	Az Ör. 39. § (1) bekezdése szerint szabálysértést követ el, aki a kötelező közszolgáltatást nem veszi igénybe, a háztartási hulladékot felhalmozza. E rendelkezés szövege alapján nem egyértelmű, hogy a szabálysértés megvalósításához az említett jogszabályhelyben írt mindkét tényállási elem szükséges, vagy azok bármelyikének megvalósítása, pl. a kötelező közszolgáltatás igénybevételének elmulasztása, önmagában is szabálysértésnek minősül. A panaszosok állítása szerint a szolgáltató szabálysértési eljárás kezdeményezését helyezi kilátásba azokkal szemben, akik a szolgáltatást nem veszik igénybe, illetőleg a díjfizetést elmulasztják.
	A Kötv. hatálya alá tartozó közszolgáltatás a polgári jogviszonyok körébe tartozik, melynek sajátossága, hogy a szerződés létrehozása, a szolgáltatás igénybevétele jogszabály alapján kötelező, és jogszabály állapítja meg a szerződés egyes tartalmi elemeit, így a szolgáltatásért fizetendő díj mértékét is. Miután a polgári jog körébe tartozó szerződéses jogviszonyról van szó, így az ezzel kapcsolatos jogviták rendezése is csak a polgári jog szabályai szerint történhet. A teljesítéssel vagy a fizetendő díjjal kapcsolatos vita esetén  - ideértve azt is, ha a szolgáltatás igénybevételére kötelezett nem fizeti meg a díjat -  a Ptk. és a Pp. szabályait kell alkalmazni. A meg nem fizetett közszolgáltatási díj érvényesítése a polgári jog, a polgári eljárásjog szabályai alapján, behajtása pedig a bírósági végrehajtás szabályairól szóló 1994. évi LIII. törvény alapján lehetséges.
	Az Alkotmánybíróság 19/1998. (V.22.) AB határozatában úgy foglalt állást, hogy az önkormányzat részére az Alkotmány 44/A. § (1) bekezdés a) pontja, és az Ötv. 16. § (1) bekezdése által biztosított rendeletalkotási jog nem jelenti azt, hogy a helyi önkormányzat bármely jogellenes magatartást szabálysértéssé nyilváníthat. A szabálysértés a közigazgatásellenes magatartások, illetőleg az emberi együttélés szabályait sértő magatartások, az ún. kriminális cselekmények szankcionálására hivatott jogintézmény (63/1997. (XII. 11.) AB hat.). A szabálysértés intézményének e rendeltetésével összeegyeztethetetlen az, hogy a jogalkotó - valamely közjogi védelmet igénylő közérdek nélkül - önmagában a polgári jogi szerződésből eredő kötelezettség nem teljesítését szabálysértéssé nyilvánítsa.
	Az Ör. megalkotásakor érvényben levő és a hatályos Sztv. 1. §-a is az önkormányzat eredeti jogalkotó hatáskörére tekintettel ruházza fel a helyi önkormányzatot a jogellenes magatartás szabálysértéssé nyilvánításának jogával. A helyi önkormányzatot megillető e jogosítvány arra szolgál, hogy az önkormányzat az eredeti jogalkotási hatáskörében meghatározott közigazgatási jogi előírások és társadalmi együttélési szabályok megsértését szankcionálja. Az önkormányzat rendelete nem lehet ellentétes magasabb szintű jogszabállyal, ezért a helyi önkormányzat nem nyilváníthat szabálysértéssé olyan jogellenes magatartásokat, amelyek jogkövetkezményeit, szankcióit magasabb szintű jogszabály szabályozza.
	A közszolgáltatásnak minősülő települési szilárd hulladék elszállításának kérdéseit alapvetően a Ptk. és a Kötv. mint az Ör.-nél magasabb szintű jogszabály szabályozza. A közszolgáltatási szerződés tartalmára vonatkozó szabályokat a Kötv. felhatalmazása alapján a Ptk. keretei között a helyi önkormányzat is megállapíthat rendeletében, ezzel azonban a közszolgáltatási jogviszony nem lép ki a polgári jog keretei közül. Ezért a Kötv. 2. § (2) bekezdés e) pontja által megállapított szabálysértési rendeletalkotási felhatalmazás nem terjed ki arra, hogy a közszolgáltatási szerződés megkötésére, teljesítésére vonatkozó kötelezettségek elmulasztását az önkormányzat szabálysértéssé nyilvánítsa.
	Az előbbiekből következik, hogy pusztán a kötelező közszolgáltatás igénybevételének, valamint a díj megfizetésének elmulasztása nem minősíthető szabálysértéssé, mert mindkét mulasztás a polgári jog körébe tartozik, amire a Ptk. mint az Ör.-nél magasabb rendű jogszabály előírásai vonatkoznak szerződésszegés esetén.
	Abban az esetben tehát, ha az Ör. gyakorlati alkalmazása során pusztán az említett polgári jogi kötelezettségek elmulasztása miatt szabálysértési eljárás indul, ez a jogállamisággal összefüggő alkotmányos visszásságot eredményez.
	Kétségtelen, hogy az Ör. által előidézett alkotmányos visszásságok részben visszavezethetők a Kötv. hiányos szabályozására is.
	Az Alkotmánybíróság 6/1999. (IV.21.) AB határozatában megállapította: "Alkotmányellenes helyzet jött létre annak következtében, hogy az Országgyűlés az egyes helyi közszolgáltatások kötelező igénybevételéről szóló 1995. évi XLII. törvény 2. § f) pontjában oly módon adott felhatalmazást a települési önkormányzat képviselő-testületének a törvény hatálya alá tartozó közszolgáltatások díjának megállapítására, hogy elmulasztotta a díjmegállapításra vonatkozó garanciális rendelkezések meghozatalát."
	Az Alkotmánybíróság említett határozatában felhívta az Országgyűlést, hogy szabályozási feladatának 2000. június 30-ig tegyen eleget.
	Az Országgyűlés az Alkotmánybíróság határozatának figyelembevételével alkotta meg a 2000. évi XLIII. törvényt a hulladékgazdálkodásról. E törvény egyrészt módosította a Kötv.-t, másrészt szabályokat alkotott a települési szilárd hulladék gyűjtésével, elszállításával és a díj megállapításával kapcsolatban is. A törvény rendelkezései 2001. január 1-jén lépnek hatályba. A törvény nem változtatott azon az alapvető követelményen, hogy a közszolgáltatás díját különböző szempontok figyelembevételével az elvégzett közszolgáltatással arányosan kell megállapítani.
	A hulladékgazdálkodási törvény, amely a Kötv.-t módosította, 2001. január 1-jén hatályba lép, és ezzel összefüggésben indokolt és szükséges olyan szabályozás alkotása, amely összhangban áll a hatályba lépő új törvénnyel, és megszünteti a hatályos Ör. által előidézett alkotmányos visszásságokat.

Ajánlás

Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján a következő ajánlást teszem:

Felkérem a Csongrád Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy kezdeményezze Szeged Megyei Jogú Város Közgyűlése által alkotott 53/1997. (XII.23.) Kgy. sz. rendelet felülvizsgálatát és módosítását.

Ennek során javasolja, hogy az Ör. 2. sz. melléklet I/1. és 2. pontjának felülvizsgálatával biztosítsák a szolgáltatás és ellenszolgáltatás arányosságának fokozottabb érvényesülését azoknak az ingatlantulajdonosoknak az esetében, akiknek a hulladék kibocsátása esetenként jelentősen kevesebb 110-120 liternél.
Az Ör. 2. sz. melléklet I/3. pontjának alkalmazási feltételeit az Ör.-ben egyértelműen határozzák meg. 
Az Ör. 39. § (1) bek. h) pontjának felülvizsgálatával és módosításával tegyék egyértelművé, hogy mely cselekményt minősítenek szabálysértéssé, ennek során zárják ki azt a lehetőséget, hogy pusztán polgári jogi kötelezettségek elmulasztása miatt szabálysértési eljárás induljon.
Az Ör. 31. § (2) bekezdés felülvizsgálatával tegyék egyértelművé, hogy milyen díjtételt kell alkalmazni azoknak a tulajdonosoknak az esetében, akik a szolgáltatást nem veszik igénybe. 

Budapest, 2000. december 20.

Gönczöl Katalin