OBH 983/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztos általános helyettesének jelentése
									Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos előzetes letartóztatásban lévő fia, P.I. 1999. december 3-án öngyilkossági szándékkal leugrott a Teve utcai Rendőrségi Központ VIII. emeleti függőfolyosójáról és súlyos, életveszélyes sérüléseket szenvedett. A panaszos véleménye szerint a rendőrség nem tett meg mindent az öngyilkossági kísérlet megakadályozása érdekében. Sérelmezte továbbá, hogy a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházában  nem engedélyezték fia hetenkénti meglátogatását és az ápolásában való személyes közreműködését. Véleménye szerint ez veszélyeztette fia legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogát. A panasz alapján  az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendelt el.

Érintett alkotmányos jog: 
Legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
48. § A rendőr bilincset alkalmazhat a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy
a) önkárosításának megakadályozására,

3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
Bilincs alkalmazása
54. § (1) (2) Az őrizetbe vett, előzetesen letartóztatott személy bilincselését az elöljáró a kísérés idejére biztonsági okból is elrendelheti.
(5) A bilincselés módjai:
b) kezek előre, illetve hátra bilincselése,
(6) A bilincselés módját az intézkedő rendőr az adott körülmények között a legcélirányosabban választja meg azzal, hogy:
a) a kezek hátra bilincselése akkor célszerű, ha a bilincs alkalmazására testi kényszer útján kerül sor, vagy alapos okkal tartani lehet rendőr elleni támadásától, illetve szökéstől;
b) láb bilincselés, illetve kéz és láb bilincselés együttes alkalmazása akkor indokolt, ha arról, akivel szemben alkalmazzák feltételezhető, hogy önmagában vagy másban kézbilincs alkalmazása esetén is kárt tud okozni, illetőleg terrorcselekmény elkövetésén tetten érték;
82. § (5) A fogva tartott kísérése a végrehajtás módja szerint rendes vagy megerősített kísérés lehet a következők szerint:
a) rendes a kísérés módja, ha a kísért személynél az előzetes ismeretek alapján nincs olyan körülmény, melynek folytán szökésétől vagy a rendőr elleni támadásától lehet tartani;
b) megerősített kísérés szükséges, ha a kísért személy szökésétől vagy támadásától lehet tartani, illetve a kísérés nehéz körülmények között történik.
 
19/1996. ORFK Utasítás a Rendőrség Fogdaszolgálati Szabályzatának kiadásáról
Fogdán kívüli kísérés, őrzés.
74. A kísérő őrzést végrehajtó rendőr szolgálatát a rendszeresített felszereléssel, bilincsre szerelt vezetőszíjjal és bilincsrögzítő ővvel teljesítse.
75. A fogvatartott kísérésére vonatkozó utasítást a fogvatartás elrendelésére jogosult vezető adhat, aki az átkísérési utasításban határozza meg a fogvatartott kísérésének módját, a kísérő őrök létszámát, fegyverzetét, felszerelését, a kényszerítő eszköz alkalmazását vagy az alkalmazás lehetőségét, a fogdán kívüli kísérés időpontját, helyét ....

5/1998. (III. 6.) IM rendelet a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról
1. § (1) E rendelet hatálya a büntetés-végrehajtási intézetben (a továbbiakban: bv. intézet) fogva tartott elítéltre, előzetesen letartóztatottra (a továbbiakban együtt: fogvatartott) terjed ki.
(5) Amennyiben a fogvatartott megfelelő egészségügyi ellátása a büntetés-végrehajtási szervezet keretein belül nem lehetséges, a bv. intézet orvosa (a továbbiakban: bv. orvos) vagy a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézete (a továbbiakban: bv. egészségügyi intézet) gondoskodik arról, hogy a fogvatartott nem a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézményben (a továbbiakban: egészségügyi intézmény) részesüljön a megfelelő ellátásban.
17. § (2) Halasztást nem tűrő esetben, illetve, ha a szállítás a fogvatartott egészségi állapotát veszélyezteti, a beteget a legközelebbi, szakellátást biztosító fekvőbeteg-gyógyintézetben kell elhelyezni arra az időre, amíg egészségi állapota lehetővé nem teszi a visszaszállítást a beutaló bv. intézetbe vagy átszállítását bv. egészségügyi intézetbe.
18. § (1) A fekvőbeteg-gyógyintézeti ellátásra szoruló fogvatartottat – a halasztást nem tűrő esetektől eltekintve – a Központi Kórházba vagy az IMEI-be kell szállítani.
(3) A Központi Kórház, az IMEI főigazgató főorvosa, valamint a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézet parancsnoka a házirenden túl - a jogszabályok keretei között - saját hatáskörben állapítja meg a beutaltak egészségi állapotának megfelelő sajátos magatartási és kapcsolattartási szabályokat.
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
d) hozzátartozóival és - az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság jóváhagyásával - más személyekkel levelezhet, legalább havonta egyszer fogadhat látogatót, és kaphat csomagot,

Megállapított tényállás:
	A panaszbeadvány és a Pest Megyei Rendőrfőkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A Pest Megyei Rendőrfőkapitányság Vizsgálati Osztályának Életvédelmi Alosztálya több rendbeli, csoportosan, fegyveresen elkövetett rablás bűntettének alapos gyanúja miatt nyomozást folytatott az előzetes letartóztatásban lévő P.I. és társai ellen.
	P.I. 1999. december 2-án a Gyorskocsi utcai fogdában öngyilkossági szándékkal kb. 8 cm-es harántirányú metszéssel megvágta a bal csuklóját. A fogdaparancsnok az eseményről 12 óra körül értesítette az életvédelmi alosztályt. A fogdaparancsnok kísérő őröket létszámhiány miatt nem tudott biztosítani, ezért az alosztály három nyomozója szállította a sérültet a Fővárosi Szent János Kórház ambulanciájára. A kórházban P.I. sérülését bekötözték, majd ellátása után visszavitték a fogdába. A sérülésre való tekintettel kísérés közben a fogvatartott kezeit előre bilincselték. 
	P.I. visszaszállítása után közölte kísérőivel, hogy ha magára hagyják, leszedi a kötéseit és újra öngyilkosságot fog megkísérelni. Tekintettel arra, hogy ilyen állapotban nem maradhatott a zárkában, pszichiátriai osztályon történő elhelyezése mellett döntöttek. A fogdaorvosi szolgálat ügyeletes orvosa a gyanúsítottat beutalta a János Kórház Pszichiátriai Osztályára, ahová a nyomozók átszállították. Éjszakai őrzését a Budaörsi Rendőrkapitányság rendőrei látták el. A Pszichiátriai Osztály ügyeletes orvosa a betegek nyugalma érdekében csak azzal a feltétellel járult hozzá a gyanúsított befogadásához, hogy a rendőrök másnap, kora reggel elszállítják P.I.-t. 
	Az őrzést ellátó rendőrök december 3-án reggel 07.15 órakor a Pest Megyei Rendőrfőkapitányság Vizsgálati Osztályára szállították a gyanúsítottat. Az életvédelmi alosztály vezetője intézkedett, hogy reggel 8 óra után a gyanúsítottat szállítsák a Fővárosi Bv. Intézetbe; befogadás, illetve ezt követően az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetben való elhelyezés céljából. 
	A kísérést ismét három nyomozó hajtotta végre. A gyanúsított kezeit a sérülésre tekintettel előre bilincselték, mivel az ambuláns ellátást végző orvos előző nap felhívta a figyelmüket arra, hogy a sérültnek, a sebben lévő dréncső miatt fel kell tartania a kezét. Az alosztályvezető eligazításának megfelelően, kb. 08.35 órakor a nyomozók jobbról és balról a gyanúsítottat karjánál fogva kísérték a főkapitányság folyosóján, a lift felé. A harmadik kísérő az iratokat vitte mögöttük. Az épület függőfolyosójára kilépve a gyanúsított kirántotta magát a kísérők fogásából és átvetette magát a korláton. Egyik kísérőjének sikerült a bokájánál elkapnia, másikuk a korláton áthajolva igyekezett megfogni, de P.I. a lábával rúgva kiszabadította magát a fogásból és nyolc emelet magasságból lezuhant. 
	A mentők a súlyosan sérült P.I.-t az újpesti Károlyi Sándor Kórházba szállították, ahonnan 1999. december 10-én Tökölre, a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházába vitték. 
	A lefolytatott vizsgálat megállapította, hogy a kísérőket, illetve parancsnokukat nem terhelte felelősség a rendkívüli esemény miatt. A kísérők saját testi épségüket is kockáztatva, mindent megtettek a kb. 120 kg. testsúlyú P.I. leugrásának megakadályozása érdekében. 
	A panaszos 1999. december 14-én a Pest Megyei Főügyészségtől, 2000. január 7-én a Bv. Központi Kórház igazgatójától kérte, hogy engedélyezzék fia hetenkénti meglátogatását. Kérését azzal indokolta, hogy fia gondozásában szeretne közreműködni. A kórház igazgatója 2000. január 12-én, a főügyészség január 19-én válaszolt a panaszosnak. Kérését a büntetés-végrehajtási szabályokra hivatkozva elutasították. Az illetékes ügyész 2000. január 25-én kelt újabb levelében részletes tájékoztatást adott a fogvatartottakkal való kapcsolattartás rendjéről. 
	2000. február 1-én a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka levélben tájékoztatta a panaszost fia állapotáról, illetve a soronkövetkező látogatási időpontról. 
	P.I. és családja, jogi képviselőjük útján kártérítési igényt nyújtottak be a Pest Megyei Rendőrfőkapitánysághoz, amelyet a Vizsgálati Osztály vezetője 2000. január 28-án kelt levelében elutasított. Az ügyben kártérítési per van folyamatban (69.P.22.018/2000). A fogvatartott jelenleg a Váci Fegyház és Börtönben van elhelyezve. Büntetőügyében a Gödöllői Városi Bíróság I. fokon ítéletet hozott.

A vizsgálat megállapításai:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa több esetben folytatott vizsgálatot a rendőrségen vagy büntetés-végrehajtási intézetben fogvatartott személyek öngyilkosságával kapcsolatban, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, illetve az élethez való alkotmányos jog, továbbá - az események belső vizsgálatának objektivitásával összefüggésben - a jogbiztonsághoz való jog sérelmének gyanúja miatt. Azokban az esetekben állapított meg alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot, ahol a felügyelet hiánya, az őrzésre  vonatkozó utasítások megsértése, illetve az őrzési körülmények (zárka) alkalmatlansága jelentős mértében hozzájárult az öngyilkosság sikeres véghezviteléhez (OBH 5254/1996., 7393/1998.).
	P.I. öngyilkossági kísérletével kapcsolatban alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság nem volt megállapítható. December 3-án reggel - a kórházból a rendőrségre szállítása, illetve az épületen belül történő kísérése során - nyugodtan viselkedett. Magatartásából a kísérő nyomozók úgy ítélték meg, hogy korábbi öngyilkossági szándékáról lemondott. 
	A Rendőrség Fogdaszolgálati Szabályzatának kiadásáról szóló 19/1996. ORFK Utasítás 74. pontja előírja, hogy a fogdán kívüli kísérés esetében a kísérő őrzést végrehajtó rendőr szolgálatát bilincsre szerelt vezetőszíjjal és bilincsrögzítő ővvel teljesítse. Ilyen felszereléssel csak a fogdaszolgálathoz beosztott kísérőőröket látják el. A Gyorskocsi utcai központi fogdában állandósult rendőri létszámhiány miatt nem tudtak a gyanúsított részére kíséretet biztosítani, de a rendkívüli esemény miatt a többszöri szállítása elkerülhetetlen volt. A bűnügyi állományhoz tartozó nyomozók részére csak kézibilincs van rendszeresítve. A sérülés miatt, illetve az orvosi utasításra tekintettel a gyanúsított kezeit nem hátra, hanem előre bilincselték, ezért a kísérők fogásából ki tudta szabadítani magát. A leugrás megakadályozására az adott körülmények között - figyelemmel a gyanúsított erős fizikumára és testsúlyára - nem volt lehetőség. Valószínű, hogy az újabb öngyilkossági kísérlet a fogdaszemélyzet megfelelő felszerelés használatával történő kísérése mellett sem lett volna elkerülhető.
	Az esemény körülményeiről a család ügyvédje által felkért független orvosszakértő is kikérdezte P.I.-t, aki a történteket a fentiekkel megegyezően mondta el. 
	Az öngyilkossági kísérletet követő gyors rendőri intézkedések hozzájárultak P.I. életének megmentéséhez, a büntetés-végrehajtás kórházában biztosított orvosi kezelés pedig - a független orvosszakértő jelentésében foglaltak szerint is - elősegítette a felépülését.
	Az Alkotmánybíróság az 54/1996. (XI. 30.) AB határozatában rámutatott arra, hogy az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog olyan alkotmányos állami feladatvállalást jelent, amely alapján az állam - többek között - egészségügyi intézményrendszer működtetésére és az orvosi ellátás megszervezésére köteles. "Az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás körében az Alkotmánybíróság elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. Ilyennek minősíthető például, ha az ország egyes területein az egészségügyi intézményrendszer és az orvosi ellátás teljesen hiányozna. Az ilyen szélső eseteken túl azonban az Alkotmány 70/D. §-ban meghatározott állami kötelezettségnek nincs alkotmányos mércéje."
	A büntetés-végrehajtás kórházában ápolt fogvatartott látogatásának gyakoriságára - amit a panaszos ugyancsak sérelmezett - az általános szabályok vonatkoznak.  A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 118. § (1) bekezdése szerint az előzetesen letartóztatott legalább havonta egyszer fogadhat látogatót, és kaphat csomagot. A látogatások számát és a látogatók körét az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság hagyja jóvá. A jogszabály ugyan nem zárja ki azt sem, hogy a fogvatartott havonként egynél több esetben fogadjon látogatókat, de ebben a kérdésben a döntés a fogvatartásért felelős mérlegelési jogkörébe tartozik. Amennyiben a szabad mérlegelésen alapuló döntés a jogszabályi kereteken belül marad, úgy az alkotmányos jogok szempontjából nem kifogásolható.
	A beszerzett adatok alapján megállapítottam, hogy a fogvatartott öngyilkossági kísérletével és kórházi ellátásával kapcsolatban a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogai nem szenvedtek sérelmet. A hozzátartozók látogatásával kapcsolatos ügyészi rendelkezések a hatályos jogszabályoknak megfeleltek és sem a fogvatartott, sem hozzátartozói alkotmányos jogait nem sértették, ezért a vizsgálatot alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság hiányában megszüntetem. 
	
Budapest, 2001. szeptember

								 Takács Albert