OBH 864/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy az 1995. február 5-én a lakásában vele szemben folytatott rendőri intézkedéssel összefüggésben indított büntetőeljárásban az érintett rendőrök, valamint a saját családtagjai valótlan vallomásokat tettek, a panaszos által ezért tett feljelentést az ügyészi szervek nem megfelelően vizsgálták ki, nem tisztázták az ellentmondásokat.
	A panaszban foglaltak alkotmányos jogok sérelmére utaltak, ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében felhasználtam az OBH 3901/1996. ügy iratait és további iratokat szereztem be a panaszostól.

Érintett alkotmányos jogok:
	Jogállamiság, jogbiztonsághoz elve, ebből eredően a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány. 2.§ /1/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
	5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
	(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
	(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
	7. § A hatóságok határozatai és intézkedései ellen, illetőleg az intézkedés elmulasztása miatt - ha e törvény kivételt nem tesz - jogorvoslatnak van helye.
	12. § (1) Büntetőeljárást csak az e törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel.
	16. § (1) A nyomozó hatóságok feladata a bűncselekmények gyors és alapos felderítése, valamint a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése.

A vizsgálat megállapítása:
	A panaszos 1995. február 5-én az esti órákban lakásán tettlegességre vezető vitába keveredett a fiával, ezért a lakásból kimenekülő leánya a szomszédok segítségével rendőri intézkedést kért. A helyszínre két járőr érkezett, akik a tájékozódást követően a panaszos előállításához erősítést kértek. Újabb három rendőr megérkezése után a panaszost megbilincselték és a Budapest XVIII. kerületi Rendőrkapitányságra előállították. Az előállítást - amely a kiadott igazolás szerint 22.40-23.30 óra között tartott - a személyazonosság igazolásának megtagadásával és a családot veszélyesen fenyegető magatartással, a bilincselést passzív ellenállás megtörésével indokolták.
	A panaszos 1995 február 7-én az Országos Rendőr-főkapitányság Panaszok és Bejelentések Irodáján feljelentést tett a vele szemben intézkedő rendőrök ellen. Állítása szerint igazolásra nem szólították fel, előállítása okáról nem tájékoztatták, és ő ellenállást nem tanúsított. Megbilincselése elött az először lakására érkező két rendőr közül az idősebbik kézzel tarkón ütötte, a fiatalabb pedig a bilincselés közben többször a lábába rúgott. Amikor beszállították a rendőrségi gépkocsiba, valamelyik rendőr erősen oldalba rúgta, és a kocsiban a mellé ülő rendőr többször megütötte. A feljelentéshez becsatolt több, az esemény után készített orvosi igazolást, látleletet. Az ORFK a feljelentést illetékességből a Budapesti /később Fővárosi/ Ügyészségi Nyomozó Hivatalhoz - a továbbiakban FÜNYH - megküldte.
	A feljelentés alapján a FÜNYH Nyom.I./1. 137/1995. szám alatt jogellenes fogvatartás és bántalmazás hivatalos eljárásban miatt folytatott nyomozást, amelyet 1995. április 27-én bizonyítottság hiányában megszüntettek. A határozat ellen bejelentett panaszt a Fővárosi Főügyészség elutasította. A panaszos 1996. február 2-án a Fővárosi Főügyészségtől az ügy ismételt tárgyalását kérte és ehhez a vele szemben könnyű testi sértés miatt folytatott peres eljárásban készült jegyzőkönyvet csatolt be. A Fővárosi Főügyészség 1996. május 20-án pótnyomozást rendelt el, de az ugyancsak nem vezetett eredményre.
	A panaszost - kérelmére - 1999. február 24-én a Legfőbb Ügyészségen jegyzőkönyvileg meghallgatták. Ez alkalommal az 1995. februárban történt események miatt ismét feljelentést tett, ezúttal családtagjai és az intézkedő rendőrök ellen is. A panaszos állítása szerint valamennyien félrevezető vallomást tettek az ügyészségi nyomozás során, továbbá a rendőrök az előállításáról készített jelentésbe valótlanságot írtak le. A Legfőbb Ügyészség a feljelentést a FÜNYH-hoz megküldte, de ott a nyomozást Nyom. 322/1999. számú, 1999. március 22-én kelt határozattal bűncselekmény alapos gyanújának hiányában megtagadták. A határozat ellen bejelentett panasznak a Fővárosi Főügyészség helyt adott, a határozatot hatályon kívül helyezte, mert az nem foglalt állást valamennyi, a feljelentésben megjelölt cselekmény vonatkozásában.
	A FÜNYH az ügyben 1999. szeptember 20-án új határozatot hozott, ebben a nyomozást ismételten megtagadta. A határozat indokolása szerint a panaszos felesége, fia és leánya kihallgatásuk során egyaránt úgy nyilatkoztak, hogy a panaszos a rendőröknek nem igazolta magát, intézkedésüknek tettleg ellenszegült, nem látták, hogy a panaszost a rendőrök bántalmazták és a bántalmazás tényét a becsatolt látlelet sem támasztotta alá. Erre tekintettel a panaszos által feljelentett személyekkel szemben bűncselekmény alapos gyanúja nem volt megállapítható. A nyomozást megtagadó határozat elleni panaszt a Fővárosi Főügyészség 1999. október 26-án, NF 6876/1999. számú határozatával elutasította. A panaszos megismételt panaszára figyelemmel a Legfőbb Ügyészség az ügy iratait felülvizsgálta és az ügyészi szervek eljárását törvényesnek minősítette. Erről a panaszost 2000. február 11-én tájékoztatták.
	A vizsgálat során megállapítottam, hogy a panaszos jogorvoslathoz való joga nem sérült, a panaszokra figyelemmel az illetékes ügyészi szervek az ügyet több esetben felülvizsgálták. Ezért a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben visszásságot nem állapítottam meg és az ügyben további intézkedést nem tartok indokoltnak.
	A panaszost arról tájékoztatom, hogy a nyomozó hatóságok a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el.
	Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem nyomozó hatóság, nincs lehetősége a büntető ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő, vagy további mérlegelésére. Vizsgálatom során nem merült fel olyan adat, hogy a hatóságok a bizonyítékok mérlegelése során alkotmányos elveket sértő módon jártak el, ezekre figyelemmel a nyomozó hatóságok döntéseinek megalapozottságát nem vontam kétségbe és vizsgálatomat lezártam.

Budapest, 2000. augusztus 10.

Gönczöl Katalin