OBH 648/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gál Attila

A vizsgálat megindulása
	Panaszos azért fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, mert sérelmezte, az 1998. évi június 25.-én történt közlekedési balesete miatt lefolytatott szabálysértési eljárást, azt, hogy  ügyét nem kellő alapossággal vizsgálták ki. Eredménytelenül kérte ügyében az ismételt helyszínelést, az új eljárást és a szakértő kirendelését. A tanúi meghallgatását, a szabálysértési hatóságok felelősségét egy kívülálló tanú és a baleset másik részese vallomása alapján állapították meg, az ügyét lezárták. A személygépkocsija totál-káros lett, a biztosító pedig az őt marasztaló szabálysértési határozatra figyelemmel kárát nem téríti meg.
A panaszban foglaltak alapján felmerült annak gyanúja, hogy sérelmet szenvedett a jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz való jog. Ezért az országgyűlési biztosról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 17. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el. Ennek során az Obtv. 18. § (2) bekezdése alapján, a szabálysértési iratok egyidejű bekérése mellett, felvilágosítást kértem a Fonyódi Rendőrkapitányság vezetőjétől.

Az érintett alkotmányos jogok:
•	Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz való jog.

Az alkalmazott jogszabályok
•	Az elkövetéskor és az elbíráláskor hatályban levő, a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény (Sztv.)
23. § (1) A büntetést - a jogszabályban megállapított keretek között - úgy kell kiszabni, hogy igazodjék a cselekmény súlyához és az elkövető személyi körülményeihez.
32. § (1) A rendőrség hatáskörébe utalt szabálysértés miatt
első fokon a rendőrkapitányság,
másodfokon a megyei és a budapesti rendőr-főkapitányság jár el.
52. § (1) A szabálysértési hatóság tárgyalást tart, ha az ügy tárgyalás nélkül (51. §) nem intézhető el.
(2) A tárgyaláson a szabálysértési hatóság meghallgatja az elkövetőt, a tanúkat, továbbá - szükség esetén - a szakértőt.
54. § (6) A szabálysértési hatóság indokolt esetben megkeresheti a meghallgatni kívánt személy tartózkodási helye szerint illetékes szabálysértési hatóságot, hogy a meghallgatást foganatosítsa, és az erről készült jegyzőkönyvet küldje meg. A meghallgatás időpontjáról az 58. § (1) bekezdésében említett személyeket értesíteni kell.
57. § (1) Az elkövetőt személyazonosságának, továbbá személyi és anyagi körülményeinek megállapítása után részletesen meg kell hallgatni, módot adva arra, hogy védekezését összefüggően előadja.
(2) Ha az elkövető a szabálysértést a tárgyaláson beismeri és a beismeréshez nem fér aggály, a további bizonyítást mellőzni lehet.
60. § (1) Ha az elkövető vagy a sértett a tárgyaláson részt vesz, a tanúkat a jelenlétükben kell meghallgatni.
62. § (1) A szabálysértési hatóság a tárgyalás alapján határozatot hoz, és ebben az elkövetővel szemben büntetést (intézkedést) alkalmaz, vagy az eljárást megszünteti (48. §).
68. § (1) A szabálysértési hatóságnak az ügy érdemében hozott első fokú határozata ellen az elkövető, valamint a sértett fellebbezhet. Aki kártérítést kért vagy a kárigényét bejelentette, illetőleg akire nézve a határozat rendelkezést tartalmaz, a határozat őt érintő része ellen ugyancsak fellebbezéssel élhet.
69. § (2) A fellebbezett ügyben a másodfokú szabálysértési hatóság rendszerint az iratok alapján dönt. Szükség esetén azonban az érdekelteket megidézheti és meghallgatásuk, valamint az egyéb beszerzett bizonyítékok alapján határoz. A bizonyítás felvételére az első fokú szabálysértési hatóságot is utasíthatja. Az érdemi határozatot harminc napon belül meg kell hozni.
71. § (1) Az ügyész felügyel a szabálysértési ügyekben eljáró szervek határozatainak és intézkedéseinek törvényességére. Ennek során az ügyészt az általános törvényességi felügyelet alapján gyakorolt jogok illetik meg, ezenfelül tárgyalási joggal részt vehet az ügyben tartott tárgyaláson.
(2) Az ügyész a törvénysértő határozat vagy intézkedés miatt a szabálysértési hatóságnál óvást nyújt be. A törvénysértő gyakorlat vagy a mulasztásban megnyilvánuló törvénysértés megszüntetése érdekében felszólalással, a jövőben bekövetkező törvénysértés veszélye esetén pedig figyelmeztetéssel él.
116/B. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályait megszegi és ezzel másnak vagy másoknak életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból közvetlen veszélynek teszi ki vagy könnyű testi sértést okoz,
harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás a rendőrség hatáskörébe tartozik.

•	A közúti közlekedés szabályairól szóló  1/1975. (II.5.) KPM-BM együttes rendelet (KRESZ).
28. § (1) Az útkereszteződésben - ha a (2) bekezdés rendelkezéseiből más nem következik - a járművel elsőbbséget kell adni
b) az olyan útról érkező járművel, amelyen az útkereszteződés előtt "Elsőbbségadás kötelező" vagy "Állj! Elsőbbségadás kötelező" jelzőtábla van, a keresztező - illetőleg a kiegészítő táblán vastag vonallal jelzett - útról érkező jármű részére;
(3) Útkereszteződést járművel csak olyan sebességgel szabad megközelíteni, hogy a vezető eleget tehessen elsőbbségadási kötelezettségének és e tekintetben másokat a jármű sebességével ne tévesszen meg. 

A vizsgálat megállapítása
	A panaszos EWA-757. frsz személygépkocsijával, 1998. évi október 12-én Balatonberény irányából közlekedett Keszthely irányába a 7119 számú útvonalon, amely út az elsőbbségadás kötelező táblával védett 76. számú útba torkollott. Az útkereszteződéshez érve a panaszos észlelte, a védett útvonalon, neki balról, Keszthely irányába haladó FXX-389. frsz. pótkocsit vontató tehergépkocsit. A panaszos úgy ítélte meg, hogy a tehergépkocsi előtt még fel tud hajtani, jobbra kanyarodva a 76. számú útra. A tehergépkocsi távolságát, annak sebességét és saját helyzetét azonban tévesen ítélte meg, ezért amikor a  védett útvonalra felhajtott, a mintegy 65-70 km/óra sebességgel haladó - betonoszlopokat szállító - tehergépkocsi már féktávolságon belül volt. A tehergépkocsi vezetője úgy próbálta a balesetet elhárítani, hogy a panaszos gépkocsijának előzésébe kezdett, igénybe véve az úttorkolatnál kiszélesedő  úttestnek a forgalom elöl elzárt területét is. A tehergépkocsi vezetője azonban az úttorkolat után újra leszűkülő úttesten, a szembejövő forgalom miatt kénytelen volt visszatérni a menetiránya szerint jobb oldalra. E közben a panaszos személygépkocsijával lehúzódott a jobb oldali útpadkára, majd onnan vissza akart térni az úttestre, gépkocsija azonban nekiütközött a pótkocsi hátsó jobb odali kerekének. Az ütközés a panaszos személygépkocsiját megdobta és azt a jobb oldali árokba lökte. A gépkocsiban utasként  ülő P. J-né 8 napon belül gyógyuló sérülést szenvedett. a személygépkocsi összetört.
E tényállás alapján az első fokú szabálysértési hatóság, miután megkeresés útján tanúként kihallgatta a baleset egyik érdektelen szemtanúját és a tehergépkocsi vezetőjét, a 751/1998. számú, 1998. október 12. napján kelt határozatában  megállapította, hogy panaszos elkövette az 1968. évi I. törvény 116/B. § (1) bekezdésébe ütköző közúti közlekedés rendjének megzavarása szabálysértését és ezért 18.000.- Ft pénzbírsággal sújtotta és vezetői engedélyét 3 hónapi időtartamra visszavonta. A panaszos fellebbezése folytán,  a Somogy Megyei Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Osztálya, mint másodfokú Szabálysértési Hatóság, az 1998. évi november 30. napján kelt 2236/1998. számú határozatával az első fokú szabálysértési hatóság határozatát helybenhagyta. A panaszos a jogerős szabálysértési határozat felülvizsgálatát kérte az Országos Rendőr-főkapitányságtól, majd a Legfőbb Ügyészségtől. Mindkét hatóság a jogerős szabálysértési határozatot megalapozottnak találta és a panaszt elutasította.
	A beszerzett iratokból megállapítható volt, hogy az I. és II. fokú szabálysértési hatóság jogszabály sértés nélkül folytatta le a szabálysértési eljárást. Mivel a panaszos és az ügyben szereplő tanúk nem az ügyben eljárni illetékes I fokú szabálysértési hatóság területén laktak, ezért külön megkeresés alapján hallgatta meg Siófoki Rendőrkapitányság útján a panaszost és ugyancsak megkeresés alapján a Keszthelyi Rendőrkapitányság útján az ügyben szereplő négy tanú közül két tanút. Az ily módon történő meghallgatást az Sztv. lehetővé tette.
	A szabálysértési hatóság a panaszos vallomása, a kihallgatott két tanú, valamint a helyszín adatai alapján bizonyítottnak tartotta a szabálysértés elkövetését. Ez utóbbi a szabálysértési hatóság mérlegelési joga, amelynek felülvizsgálatára az országgyűlési biztosnak nincs hatásköre. Megjegyzem azonban, hogy maga a panaszos is elismerte, hogy a 76. számú utat megközelítve, úgy becsülte meg a tehergépkocsi sebességét és távolságát, hogy a védett útvonalra felhajtva az ott haladó tehergépkocsit közlekedésében nem zavarja, annak az elsőbbséget biztosítani tudja. Az elsőbbség biztosítása azonban azt jelenti, hogy az elsőbbséggel rendelkező részére a továbbhaladást úgy kell biztosítani, hogy azt haladási irányának vagy sebességének hirtelen megváltoztatására  ne kényszerítse. A panaszosnak a védett útvonalra való felhajtása azonban a körülmények nem megfelelő értékelése miatt, a körültekintő gondosságot elmulasztva nem így történt.
	Nem sértett jogszabályt a szabálysértési hatóság azzal sem, hogy elegendőnek találta a két meghallgatott tanú vallomását, a helyszínelésről készült okiratok tartalmát, ezért a  további bizonyítást, - így a panaszos által megjelölt tanúk kihallgatását és a szakértő bevonását - mellőzte.
	Az elbíráláskor hatályban levő Sztv. arra nem adott lehetőséget, hogy a szabálysértés elkövetője, a szabálysértési hatóság határozata ellen a bírósághoz forduljon. Erre csak a 2000. március 1. napjával hatályba lépő  szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. új  törvény alapján kerülhet sor, a hatályba lépését követően elbírált szabálysértési ügyekben.
	Mindezek alapján megállapítható, hogy a szabálysértési hatóságok a hatályos törvények szerint jártak el,  eljárásuk panaszos alkotmányos jogait nem veszélyeztették, a lefolytatott szabálysértési eljárás nem okozott alkotmányos visszásságot. Ezért a vizsgálatot lezártam. Erről a panaszost és a Fonyódi Rendőrkapitányságot jelentésem egy példányának megküldésével értesítem.

Budapest, 2001. január 22.

Gönczöl  Katalin