OBH 629/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása
	Az Észak-Magyarország, 2000. január 18-ai számában "Egy ágyban a kóbor macskával" címmel híradás jelent meg egy balesettel összefüggő egészségügyi ellátásról.
Az Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, a szociális biztonsághoz, valamint a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonsághoz és tisztességes eljáráshoz való jog megsértésének gyanúja miatt vizsgálatot indítottam.
A vizsgálatban információt kértem Tibolddaróc Község Önkormányzatának polgármesterétől, aki egyben a cikkben érintett község háziorvosa, a lap főszerkesztőjétől és a megyei orvoskamara elnökétől.

A megállapított tényállás
	Az újságcikk beszámolt arról, hogy a község egyik lakója hosszabb távollét után feleségével együtt visszatért a községbe. A szülői házat már eladták, így a patakparton éltek egy fólia alatt. A telet a közeli városban működő hajléktalan szállón töltötték. 1999 őszén az önkormányzat albérletet szerzett a házaspárnak, egy rossz műszaki állapotú házban, és az első három hónapra a lakbért is kifizette. Az elhanyagolt házban a rágcsálók elszaporodtak, melyet csak egy hozzájuk szegődött - a cikk címében említett - macska tett elviselhetőbbé. A házaspár megélhetésére a havi rendszeres szociális segély nem volt elegendő. Fűteni a rossz kályhában nehezen tudtak, nem is mindig volt mivel. Időnként befagyott a lavórban a víz. Ezért az asszony a lányához költözött Miskolcra. Az egyedül maradt férfit egy hétfői napon baleset érte. Gallyat akart szedni, de  elcsúszott. Az ebédet hordó házigondozótól üzent az orvosnak, hogy jöjjön, mert nem tud lábra állni. Az orvos - a cikk szerint  - azt üzente, hogy borogassa. A férfi lába napok múlva sem javult, így péntek délután az orvos kiment hozzá.  A baleseti sebészetre írt egy beutalót és a mentőknek egy beszállítót. A betegnek nem volt telefonja, így a házban maradt. Szombat délben arra járt egy ismerős, az hívta a mentőt. A kórházban azzal korholták, hogy miért ivott annyit, és csak akkor ültették tolószékbe, amikor összecsuklott. Bokától combtőig begipszelték, hazakerülése után a vasvillát használta mankónak. "A hűséges macska pedig melegíti az ágyban" - fejeződött be az újságcikk.
Megkeresésemben a háziorvos nyilatkozatát kértem az újságcikkel kapcsolatban, és tájékoztattam, hogy a lap főszerkesztőjét is megkerestem. Kértem, hogy a beteg ellátásának körülményeiről tájékoztasson, kitérve a mentők értesítésének módjára is. Választ kértem arra, hogy  az önkormányzat milyen ellátást  biztosít a mozgásában korlátozott lakos részére. 
A főszerkesztőnek küldött levelemben megemlítettem, hogy az orvos-polgármester nyilatkozata a cikkben nem szerepel. Tájékoztatást kértem a polgármesteri nyilatkozat hiányáról, illetve arról, hogy az orvos miként reagált a híradásra, és hogy a megjelenés előtt az orvost megkeresték-e az álláspontjának ismertetése érdekében.
A következő megkeresésem a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Orvosi Kamara elnökéhez szólt. Azt kértem, hogy az etikai bizottság fejtse ki álláspontját az orvosnak a mentők  kihívásával kapcsolatos eljárásáról. Választ vártam arra a kérdésre is, hogy a mentő-rendelést követően  a családtagok, a beteg vagy az orvos köteles-e intézkedni.  
1. Az orvos-polgármester válaszában közölte, hogy az újságcikk valótlan tényeket közölt, híresztelt, valamint valós tényeket hamis színben tüntetett fel, ezért az újságtól helyreigazítást kért.  A helyreigazító közleménnyel nem volt megelégedve, ezért ügyvédhez fordult. Többek között azt sérelmezte, hogy az újságíró csak a balesetet szenvedett embertől szerzett információt, neki nem volt lehetősége a nyilatkozatra, ezért nem szerepel a cikkben az orvos véleménye. Válaszában kifejtette, hogy a 2000. január 10-én elvégzett vizsgálatkor térdrándulást állapított meg azzal, hogy fennáll a csontsérülés lehetősége is. Ezt később a röntgen megerősítette. A szárkapocs-csont ilyen sérülése (törése) esetén az orvosi szakmai szabályok szerint gipsz-rögzítés nélkül a beteg óvatosan terhelhető. Azt is megállapította, hogy a beteg sérülése nem volt súlyos és vizsgálata alkalmával járóképes volt. Ezt a megállapítást a baleseti sebészet is igazolta, mivel a térdrándulás miatt elhelyezett gipsztokot néhány nap múlva eltávolították azzal, hogy a beteg lába óvatosan ugyan, de terhelhető.  Álláspontja szerint az orvosi ellátás szakszerű volt, arról, hogy a beteg felesége nem tartózkodott Tibolddarócon csak később szerzett tudomást. Egyébként mentőt személyesen csak akkor hív a beteghez, ha a sérülés súlyos vagy életveszélyes, vagy a fennálló - egy válaszlevélben nem részletezhető - körülmények ezt indokolttá teszik. A beteget az önkormányzat házi szociális gondozásban részesítette. A korábbi információmat a polgármester megerősítette, mely szerint a  beteg rendszeres szociális segélyben részesül, a felesége pedig semmilyen jövedelemmel nem rendelkezik. A házaspárnak 1999 áprilisától az önkormányzat ingyenes étkezést biztosít. Emellett 2000 januárjában ötezer forint értékű fűrészelt tűzifát szállíttattak, a jövőben pedig rendkívüli segélyben részesítik.
2. Az  Észak-Magyarország főszerkesztője megkeresésemre nem válaszolt.
3. A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Orvosi Kamara Etikai Bizottsága 2000. május 24-én kelt határozatában úgy döntött, hogy az ügyben eljáró orvos etikai vétséget nem követett el. A határozat indokolása részletesen ismertette az eseményt, az orvos közreműködését, így a mentőhívással kapcsolatos körülményeket is. A határozat rögzítette, hogy a baleset 2000. január 3-án (hétfőn) történt. Kedden a szociális gondozó meglátogatta a sérültet, aki a sérülés és a fájdalom ellenére azt mondta, hogy ne szóljon az orvosnak. A szociális gondozó legközelebb január 7-én (péntek) látogatta meg a beteget, aki látva annak állapotát üzent a háziorvosnak. Az orvos az üzenetet délben kapta meg, és még aznap meglátogatta a sérültet. A sérülést nem találta súlyosnak, de betegszállítás mentővel történő szakorvosi beutalást adott Mezőkövesdre, ami hétfőre (10-ére) szólt.  A beteg abban bízott, hogy hétfőre jobban lesz, de nem így történt. Szombatra rosszabbodott az állapota. Ezen a délelőttön (január 8.) egy ismerős látogatott a beteghez egy újságíróval. Az ismerős a saját mobil telefonján mentőt hívott. A mentő a beteget Miskolcra szállította, ahol törést diagnosztizáltak. A beteg a kamarai meghallgatáson az állította, hogy az orvos csak a balesetet követő egy hét múlva, 10-én látogatta meg őt. Később elismerte, hogy a háziorvos már január 7-én (pénteken) megvizsgálta. Ez a két dátum az ügy szempontjából jelentős, mivel az állampolgári jogok országgyűlési biztosának megkeresésére az orvos úgy nyilatkozott, hogy:  "... a január 10-én elvégzett vizsgálat során térdrándulást állapítottam meg azzal, hogy fennáll a csontsérülés lehetősége a szárkapocs-csont felső harmadán. Ezt később a röntgenes kórházi diagnózis megerősítette." A kamarai határozat részletesen ismertette az orvos  előadását, melyben - a megkeresésemre adott válaszban szereplő 2000. január 10-ei dátummal ellentétben -  2000. január 7. napjával jelölte meg a beteg vizsgálatát. A mentő-rendelést hétfőre adta le, mivel a beteg  állapotát nem találta súlyosnak. A szociális gondozó által vezetett gondozási lap egyébként 2000. január 10-ei bejegyzéssel, azt tartalmazta hogy: "... dr. K. J. volt nála, megvizsgálta, beutalót és mentős papírt kapott a sebészetre. Szombaton újságíró volt nála és ő hívta a mentőt. Jelenleg gipsz van a lábán és január 14-én a területileg illetékes sebészeten controll." A kamarai határozat megállapította, hogy beteg szavahihetősége megkérdőjelezhető, mivel ugyanazon történésekről rövid időn belül egymásnak ellentmondó nyilatkozatokat tett. Az orvos a sérülést követően csak a negyedik napon értesült az eseményről. Az orvos nehéz helyzetben van, mert egyszerre kell megfelelnie a polgármesterrel szemben támasztott követelményeknek és orvosi esküjének. Az etikai bizottság leszögezte, hogy orvosetikai szabálysértés nem történt, hiszen ahogy az orvos tudomást szerzett a balesetről másfél órán belül a helyszínen volt. Az orvos azon állítását, hogy a sérülés nem volt olyan súlyos, hogy azonnal mentőt rendeljen, alátámasztja a miskolci kórház sebész főorvosának diagnózisa is.   A Magyar Orvosi Kamara a beteg fellebbezése folytán a másodfokú eljárást lefolytatta. A MOK a megyei határozatot helyben hagyta és megállapította, hogy a megyei etikai bizottság mindenben helyesen járt el, mivel a háziorvos a tőle elvárható módon járt el. 

Az ügy jogszabályi háttere
•	20/1998. (VI. 3.) NM rendelet a mentésről
•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) 247. §-a (2) bekezdésének g) és f) pontjában foglalt felhatalmazás alapján az alábbiakat rendelem el:
1. § E rendelet hatálya kiterjed minden, Magyarország területén végzett mentésre és az e tevékenységet végző szervezetekre és személyekre.

Az érintett alkotmányos jog
•	1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai
	A vizsgálatban megállapítottam, hogy a megkeresésemre küldött válaszban, az orvos helyreigazítási kérelmében, a kamarai határozatban, illetve a szociális gondozó feljegyzésében szereplő dátumok között ellentmondás van. 
1. Az orvos válasza az országgyűlési biztosnak:
A betegnél " a január 10-én (hétfő) elvégzett vizsgálat során térdrándulást állapítottam meg..."
2. Az orvos helyreigazítási kérelme az Észak-Magyarország Szerkesztőségéhez:
" ... A cikkben foglaltakkal ellentétben a "doktor-polgármester" csak január 14-én pénteken a házigondozónőtől szerzett tudomást X. Y. január 10-én hétfőn történt balesetéről . ..."
3. Az orvos nyilatkozata a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Orvosi Kamara határozatában:
" A panaszlott kihangsúlyozta, hogy ő csak 2000. január 7. napján pénteken 12 óra körül értesült a szociális gondozó által neki hagyott írásbeli üzenetből arról, hogy X. Y-t baleset érte korábban, és a lába azóta sem javult. .... Az értesítést követően másfél órán belül kiment a panaszoshoz, megvizsgálta és megállapította, hogy véleménye szerint a sérülés nem  súlyos.  ...  Ezért betegszállítás mentővel történő szakorvosi beutalást készített hétfői napra. ...." 
4. A határozat a házigondozónő 2000. január 7-ei, pénteki feljegyzésére hivatkozik: 
"... Lába fáj, nem javul. Dr. Úrnak szóltam..." A következő bejegyzés 2000. január 10. napja, hétfő. "... Pénteken Dr. K. J. volt nála, megvizsgálta, beutalót és mentős papírt kapott a sebészetre. Szombaton újságíró volt nála és ő hívta a mentőt. Jelenleg gipsz van a lábán és január 14-én a területileg illetékes sebészeten controll."
	Ezen utóbbi bejegyzés  cáfolja a helyreigazítási kérelem azon kijelentését, hogy a "doktor-polgármester" csak január 14-én pénteken a házigondozónőtől szerzett tudomást a január 10-én, hétfőn történt balesetről. Amennyiben az orvos - a határozat szerint - január 7-én meglátogatta a beteget, akkor az országgyűlési biztos megkeresésére küldött válasszal ellentétben,  január 10-én az orvos már nem végezhetett vizsgálatokat, amelyben  a csonttörés lehetőségét is megállapította, tekintve, hogy a gipszelés szombaton megtörtént. Az ellentmondó időpontok miatt bizonytalan azonban, hogy a gipszelésre január 8-án szombaton, vagy január 15-én szombaton került sor.
Az etikai bizottság egyéb megállapításai alátámasztották, hogy az orvos a mentőrendelés szabályait nem sértette meg, mert a betegszállítást egy hétfői napra megrendelte, így ha hétvégén az állapotrosszabbodás miatt nem kell külön intézkedést kérni, a betegszállítás az orvos rendelésére hétfői napon rendben megtörténik. Az orvos a balesetről való értesülést követően a beteget órákon belül ellátta és a mentőhívást  nem hagyta a betegre. A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Orvos Kamarának azonban tisztázni kell, hogy az orvos az országgyűlési biztosnak és a lap szerkesztőségének miért írt két különböző dátumot, ami lényegében  a határozatban foglalt dátummal együtt három különböző napra teszi a beteg orvosi ellátását.
	A vizsgálat feltárta, hogy az önkormányzat a beteg és felesége szociális ellátását a rendszeres és átmeneti szociális segéllyel,  ingyenes ebéd biztosításával és  tűzifával segítette.
A vizsgálat során megállapítottam, hogy az ellentmondó időpontok ellenére a háziorvos a beteg ellátásával és a mentőrendeléssel, továbbá az önkormányzat a szociális ellátások biztosításával összefüggésben az Alkotmányban deklarált  lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, valamint a szociális biztonsághoz való joggal kapcsolatos visszásságot nem okozott. Tibolddaróc Község Önkormányzatát arra kérem, hogy a házaspár szociális ellátását  - az eddigiekhez hasonlóan - az önkormányzat anyagi lehetőségeihez mérten a továbbiakban is  támogassa.
	A vizsgálatban megállapítottam, hogy az érintett  orvos nyilatkozataiban és a kamarai eljárásban szereplő határidők többszörös ellentmondása a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság és  tisztességes eljáráshoz való jog követelményével kapcsolatban visszásságot okoztak. A jogállamiság egyik tartalmi eleme a jogbiztonság.  A jogbiztonság megköveteli a normák egyértelműségét, és az egyes jogintézmények kiszámíthatóságát. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. A vizsgált esetben az ellentmondások indokolttá teszik a kamara ismételt vizsgálatát, a pontos adatok rögzítését, annak érdekében is, hogy a hasonló eljárásokban az egy ügyben keletkezett nyilatkozatok maradéktalanul ismertek, feldolgozhatóak és értékelhetőek legyenek.

Ajánlás
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. §-a alapján felkérem a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Orvos Kamara elnökét, hogy ismételt eljárásban tisztázza az ellentmondásokat, melynek elősegítése érdekében megküldöm az orvos megkeresésemre küldött válaszlevelét, valamint a helyreigazítással kapcsolatos iratot.
	Kérem a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Orvos Kamara elnökét, hogy az ajánlással kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéséről 30 napon belül értesíteni szíveskedjen.

Budapest, 2001. március 20.

Gönczöl Katalin