OBH 492/2000
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Bakos Anita

A vizsgálat megindítása
	A panaszos 2000. január 24-én az Országgyűlési Biztosok Hivatalának panaszirodáján panaszt terjesztett elő, amelyben sérelmezte a Pest Megyei Önkormányzat pilisvörösvári Speciális Otthonában (2085 Pilisvörösvár, Fő út 147.) fiával szemben alkalmazott bánásmódot. 
	Fia 1951-ben született és két évtizede elmeszociális intézetben él Pilisvörösváron. Beadványában előadta, hogy két éve bekerült az intézetbe egy "homoszexuális" beteg, aki zaklatja és brutálisan bántalmazza a fiát. Amióta ez az állapot fennáll, fiát több kórházi kezelést igénylő sérülés érte, zúzódások, bokasérülés és combnyaksérülés. Ön nem kérte fia áthelyezését más intézetbe, mert itt már megszokta környezetét és barátai vannak. Többször kérte azonban az intézmény vezetését, hogy a "homoszexuális" betegek helyezzék el máshová, erre ígéretet kapott, de nem történt semmi. 
	Mivel az ügyben felmerült az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének a gyanúja, megindítottam a vizsgálatot. A vizsgálat során megkerestem a Pest Megyei Önkormányzat pilisvörösvári Speciális Otthonának vezetőjét, és tájékoztatást kértem a panasszal kapcsolatban. 

Az érintett alkotmányos jog

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. LIX. törvény 16. § (1) bekezdése értelmében az országgyűlési biztos hatásköre annak vizsgálatára terjed, hogy a hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg intézkedésének elmulasztása okozott-e az állampolgár alkotmányos jogaival összefüggő sérelmet, illetve előidézte-e ennek közvetlen veszélyét. 
	Ennek megfelelően eljárásom során azt vizsgáltam, hogy az intézmény vezetője azzal, hogy a panasszal érintett beteget nem helyezte el más intézménybe okozott-e a panaszos fia állampolgári jogaival összefüggő visszásságot.
	Az intézet vezetője megkeresésemre 2000. március 17-én kelt levelében a következőkről tájékoztatott: a panaszos fia alapbetegsége apoplexia cerebre, születési sérülés. 1998. május 15-én szobatársainak zaklatása miatt beutalták a pszichiátriai osztályra. A kórházból 1998. július 23-án az édesanyja vitte haza. 
	1998. október 4-én a panaszos fia elesett az intézet udvarán. A közelében senki sem tartózkodott. Az Uzsoki Kórház Traumatológiai osztályán megműtötték, majd 1998. október 7-től 12-ig a rehabilitációs osztályon kezelték. A kórházból az otthonba hozták vissza, kontroll vizsgálatokra 1999. március 29-én, augusztus 12-én, október 11-én került sor. Eközben a gondozó- és ápolónők folyamatosan tornáztatták és masszírozták. A intézet vezetőjének véleménye szerint a combnyaktörés oka véletlen baleset volt, a panaszos fia azóta szépen felépült, járókerettel jár, és a törésnek nem volt szövődménye.
	1999. július 19-től 22-ig a Pomáz-Kiskovácsi pszichiátriai osztályon kezelték súlyos mentális retardáció miatt. 
	1999. augusztusában állítása szerint egyik betegtársa mellkason ütötte, az RTG vizsgálat törést nem állapított meg. Társai elmondása szerint saját magát ütögette a padhoz, emiatt fájt a mellkasa. 1999. november 11-én influenza ellen védőoltást kapott.
	A zaklatással kapcsolatban az intézmény vezetője vizsgálatot indított, amelynek során a nővérek, az ápolók és a lakók egyhangúlag azt állították, hogy tudomásuk szerint nem fordult elő olyan esemény, amely a panaszos fiának zaklatására utalna. A panasszal érintett betegtől való szétválasztás azért nem került szóba, mert sem jelenleg, sem az elmúlt években nem volt egy szobában elhelyezve a két lakó. A panaszos fia jelenleg a nővérszobával szemben levő szobában lakik, pontosan azért, hogy állapotára figyelhessenek, és ha zaklatás történik észrevegyék a nővérek. 
	Arra a kérdésre, hogy miért nem intézkedett a panasszal érintett lakó más otthonba való elhelyezéséről, az intézet vezetője azt nyilatkozta, hogy erre más ok nem merült fel, mint a panaszos kérése, ugyanis ez a lakó egyébként "korrekt, kellemes és problémamentes".

	A vizsgálat megállapította, hogy az intézmény vezetője eleget tett a panasszal kapcsolatos jogszabályi kötelezettségeinek, hiszen kivizsgálta a panaszos fia zaklatására vonatkozó panaszt, és a tanúk meghallgatása alapján, illetve a panasszal érintett lakó egyébkénti problémamentes magatartása miatt nem tartotta szükségesnek kezdeményezni a panasszal érintett lakó áthelyezését más intézménybe. Továbbá a panaszos fiát a nővérszobával szemben helyezte el, hogy állandó megfigyelés alatt lehessen és az esetleges zaklatást észrevegyék. A fentiek alapján megállapítottam, hogy az intézmény vezetője nem okozott a panaszos fia alkotmányos jogaival összefüggő visszásságot, ezért ajánlást nem teszek.  

Budapest, 2000. július 24.

Gönczöl Katalin