OBH 486/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária

Az eljárás megindulása:
	A panaszos Hivatalomhoz intézett beadványában felesége pszichiátriai osztályra szállításának körülményeit sérelmezte. 
	A panaszos felesége 2000. január 19-én rosszul lett, eszméletét vesztette. Háziorvosa nem volt a rendelőben, de az ügyeletes orvos délelőtt a helyszínen megvizsgálta. Ezután a beteget pszichiátriai osztályra utalta, és 3 órán belüli beszállítást kért a mentőszolgálattól. A mentő csak a késő délutáni órákban érkezett meg, ekkor már a beteg egy hosszú alvás után, teljesen rendezetten ébredt, így beszállítását szükségtelennek tartotta. A panaszos ezért telefonált a mentőket kirendelő orvosi ügyeletnek, hogy nem szeretné a mentőt igénybe venni. Ott azt a tájékoztatást kapta, hogy erre nincs lehetőség.
	A kiérkező mentőegység visszautasította azt a megoldást, hogy a panaszos és felesége írásban nyilatkozzanak arról, hogy nem kívánják a szállítást igénybe venni. A panaszos feleségét bevitték a Jahn Ferenc Dél-pesti Kórház Pszichiátriai Osztályára, ahol az orvos a vizsgálat után ambuláns kezelést javasolt. Kérte, hogy az asszony jelenjen meg az ideggondozóban, hogy a további kezeléséről intézkedjenek.
	Mivel az ügyben felmerült az Alkotmány 54. §-ában deklarált emberi méltósághoz való jogból fakadó, az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 20. §-ában foglalt önrendelkezéshez való jog külön nevesített részét képező, az ellátás visszautasításához való jog sérelmének a gyanúja, megindítottam a vizsgálatot. A vizsgálat során megkerestem az Országos Mentőszolgálat Budapesti Szervezetének a vezető főorvosát, és felkértem a panasz kivizsgálására és az ügyben felmerült kérdésekkel kapcsolatos állásfoglalásra.

Érintett alkotmányos jog:
•	Emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés)
•	A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alkotmány 70/D. §)

Az ügy jogszabályi háttere:
•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
Az önrendelkezéshez való jog
15. § (1) A beteget megilleti az önrendelkezéshez való jog, amely kizárólag törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozható.
(2) Az önrendelkezési jog gyakorlása keretében a beteg szabadon döntheti el, hogy kíván-e egészségügyi ellátást igénybe venni, illetve annak során mely beavatkozások elvégzésébe egyezik bele, illetve melyeket utasít vissza, figyelembe véve a 20. §-ban előírt korlátozásokat.
(3) A betegnek joga van arra, hogy a kivizsgálását és kezelését érintő döntésekben részt vegyen. Az e törvényben foglalt kivételektől eltekintve bármely egészségügyi beavatkozás elvégzésének feltétele, hogy ahhoz a beteg megtévesztéstől, fenyegetéstől és kényszertől mentes, megfelelő tájékoztatáson alapuló beleegyezését (a továbbiakban: beleegyezését) adja.

Az ellátás visszautasításának joga
20. § (1) A cselekvőképes beteget - a (2)-(3) bekezdésekben foglaltakra tekintettel, illetőleg a (6) bekezdésben foglalt eset kivételével - megilleti az ellátás visszautasításának joga, kivéve, ha annak elmaradása mások életét vagy testi épségét veszélyeztetné.

Betegszállítás
97. § (1) A betegszállítás célja, hogy az orvos rendelése alapján biztosítsa az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést abban az esetben, ha az egészségügyi ellátás elérhetősége másként nem biztosítható, így különösen, ha a beteg
a) csak speciális testhelyzetben szállítható;
b) betegsége miatt szállítása közben felügyeletet igényel;
c) mozgásában korlátozott, járóképtelen, vagy egészségi állapota kizárja a szokványos közlekedési eszközök használatát;
d) fertőzésveszély vagy kóros magatartása miatt közforgalmú járművet nem vehet igénybe;
e) ellátásának eredményességét a szokványos közlekedési eszközök igénybevételéből eredő késedelem vagy más tényező veszélyeztetné.

PSZICHIÁTRIAI BETEGEK GYÓGYKEZELÉSE ÉS GONDOZÁSA
188. § E fejezet alkalmazásában
b) veszélyeztető magatartás: a beteg - pszichés állapotának zavara következtében - saját vagy mások életére, testi épségére, egészségére jelentős veszélyt jelenthet és a megbetegedés jellegére tekintettel a sürgős intézeti gyógykezelésbe vétel nem indokolt;
c) közvetlen veszélyeztető magatartás: a beteg - pszichés állapotának akut zavara következtében - saját vagy mások életére, testi épségére, egészségére közvetlen és súlyos veszélyt jelent.

Pszichiátriai betegek jogaira vonatkozó különös szabályok
189. § (1) A pszichiátriai beteg személyiségi jogait egészségügyi ellátása során - helyzetére való tekintettel - fokozott védelemben kell részesíteni.
(2) A pszichiátriai betegnek a 6-25. § szerinti jogai - egészségügyi ellátása során - csak az e törvényben foglaltak szerint, a feltétlenül szükséges mértékben és ideig, továbbá - a 193. §-ban foglalt kivétellel - abban az esetben korlátozhatók, ha a beteg veszélyeztető vagy közvetlen veszélyeztető magatartást tanúsít. Az emberi méltósághoz való jog azonban ebben az esetben sem korlátozható.

•	19/1998. (VI. 3.) NM rendelet a betegszállításról
4. § (1) A betegszállítás a sürgősség igénye szerint lehet
a) 3 órán belüli,
b) 6 órán belüli,
c) 24 órán belüli,
d) 24 órán túli alkalmi,
e) meghatározott időpontra kért, illetve tervezett időpontokban történő ismétlődő
szállítás.
5. § (5) Amennyiben a betegszállítást végző szervezet az adott időben nem rendelkezik valamennyi szállítási feladatának teljesítéséhez szükséges kapacitással, elsősorban a sürgősebb szállítási feladatokat kell teljesíteni. Ez esetben a szállítás késedelmes megkezdésének várható időpontjáról a megrendelő orvost és/vagy a beteget értesíteni kell.

Megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:
	Az Országos Mentőszolgálat Budapesti Szervezetének vezető főorvosa levélben tájékoztatott arról, hogy a panaszolt mentőszállítás körülményeit a rendelkezésére álló dokumentumok, és az érintett mentődolgozók jegyzőkönyvi meghallgatásával megvizsgálta.
	A vezető főorvos által lefolytatott vizsgálat megállapította, hogy 2000. január 19-én 10 óra 43 perckor az 57034-es azonosítószámú háziorvos telefonon kérte a panaszos feleségének három órán belüli mentőszállítását lakásukról a Jahn Ferenc Kórház Pszichiátriai Osztályára a diagnózis megjelölésével. A betegszállításra rendelt mentőegység mentőfeladatok nagy száma miatt csak 18 óra 40 perckor érkezett a beteg lakására. A panaszos és felesége azzal fogadta a mentőegységet, hogy nem kívánják igénybe venni a mentők szolgáltatását és a beteg otthonában kíván maradni.
	A mentőegység szakápoló képesítésű vezetője felhívta figyelmüket arra, hogy a beutaló szerinti fogadó osztály jellegére tekintettel nincs joga felülbírálni a beutaló orvos véleményét, illetve diagnózisát. A beteg hozzátartozója felhívta telefonon az orvosi rendelőt, ahonnan szintén azt a választ kapták - a beutaló orvos távollétében - nem áll módjukban felülbírálni a beutaló orvos véleményét. Hasonló álláspontra helyezkedett a Központi Irányító Csoport szolgálatvezető főorvosa, akit szintén megkerestek tanácsért. A szolgálatvezető főorvos utasította a mentőegységet, hogy teljesítsék a betegszállítást és a gyógyintézetben a pszichiáter szakorvos döntsön a beteg további sorsáról.
	 A beteget fizikai kényszer alkalmazása nélkül szállították a mentőegység dolgozói a gyógyintézetbe, ahol a pszichiátriai osztály 34439-es azonosítású ügyeletes orvosa 19 óra 30 perckor a beteget átvette. 

A vizsgálat megállapításai
	A beadványban előadottak alapján kérdésként merült fel, hogy sérült-e a panaszos feleségének a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joga azáltal, hogy a beutaló szerinti 3 órán belüli mentőszállításra a mentőszolgálat túlterheltsége miatt csak nyolc óra múlva került sor.
	A vizsgálat tárgyát az képezte, hogy sérült-e a panaszos feleségének önrendelkezéshez való joga azáltal, hogy nem utasíthatta vissza az orvosi beutalón alapuló beszállítását a pszichiátriai osztályra.
	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) 15. §-ában szabályozza az önrendelkezéshez való jogot. E szerint a beteg szabadon döntheti el, hogy kíván-e egészségügy ellátást igénybe venni, illetve annak során mely beavatkozások elvégzésébe egyezik bele, illetve melyeket utasít vissza, figyelembe véve a törvényben szabályozott korlátozásokat. Az Eütv. 20. § (1) bekezdése szerint a cselekvőképes beteget megilleti az ellátás visszautasításának joga, kivéve, ha annak elmaradása saját vagy mások életét, testi épségét veszélyeztetné.
	Az Eütv. 189. § (2) bekezdése értelmében az általános betegjogok vonatkoznak a pszichiátriai betegekre is, kivételt csupán azok a betegek képeznek, akik pszichés állapotuk következtében saját vagy mások életére, testi épségére, egészségére közvetlen, jelentős veszélyt jelentenek, és emiatt őket akaratuk ellenére gyógykezelésben kell részesíteni.  Az idézett törvény értelmében, ha a beteg pszichés állapota következtében közvetlen veszélyeztető magatartást tanúsít és ez csak azonnali pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétellel hárítható el, az észlelő orvos közvetlenül intézkedik a beteg megfelelő pszichiátriai intézetbe szállításáról.
	Az önrendelkezési joggal összefüggésben az egészségügyi ellátás visszautasításának a jogával kapcsolatban megállapítottam, hogy amikor a panaszos felesége lakásukon rosszul lett és orvost hívtak hozzá, ezzel a magatartással a vizsgált önrendelkezési jogot gyakorolták, vagyis éltek az egészségügyi ellátáshoz való jogukkal. Az orvos által elrendelt mentőszállítás már ennek az igénybe vett orvosi ellátásnak a folyománya volt. Megállapítottam azt is, hogy a betegszállításról rendelkező jogszabály (a betegszállításról szóló 19/1998. (VI. 3. ) NM rendelet) lehetőséget ad a betegszállítást végző szervezetnek az adott időben a kapacitások figyelembe vételével a sürgősebb szállítási feladatok teljesítésére. Azonban az idézett jogszabály azt is kimondja, hogy "Ez esetben a szállítás késedelmes megkezdésének várható időpontjáról a megrendelő orvost és/vagy a beteget értesíteni kell." ez pedig nem történt meg.
A már igénybevett egészségügyi ellátás keretében az orvos által az egészségügyi intézménybe utalt beteg mentőszállítása akkor is végrehajtandó, ha ez ellen a beteg vagy hozzátartozója tiltakozik. A mentős szakápoló nem bírálhatja felül az orvosi beutalót, emellett az Eütv. törvény elegendő garanciát biztosít arra, hogy ok nélkül senki ne kerüljön be a pszichiátriai osztályra.
	A vizsgálatom eredményeként a mentősök eljárásával kapcsolatban nem állapítottam meg az Alkotmányban biztosított sem az önrendelkezéshez való joggal, sem a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben visszásságot, ezért az ügyet további vizsgálat nélkül lezártam azzal, hogy felhívom a figyelmét az Országos Mentőszolgálat Főigazgatójának a hasonló esetek elkerülése végett a betegszállításról szóló 19/1998 (VI. 3.) NM rendelet 5. § (5) bekezdésében foglaltak maradéktalan betartására.

Budapest, 2001. július 11.

Lenkovics Barnabás