Jelentés az OBH 314/2000 sz. ügyben

Ügyintéző: dr. Kiss A.

Az eljárás megindulása

	Román állampolgár panaszos huzamos tartózkodási engedélyének meghosszabbítását kérte a BRFK Igazgatásrendészeti Főosztály Külföldieket Ellenőrző Osztályától. A huzamos tartózkodási engedély meghosszabbítását - állítása szerint - egy 1997 novemberében kiállított munkavállalási engedély alapján kérte. A Fővárosi Munkaügyi Központ (továbbiakban: FMK) ügyintézőjének álláspontja szerint a becsatolt engedélyt nem a Központ állította ki, az nyilvántartásukban nem szerepel. A FMK ügyintézőjének megállapítása alapján a BRFK Külföldieket Ellenőrző Osztálya a panaszos tartózkodási engedély iránti kérelmét elutasította, majd bűncselekmény gyanúja miatt feljelentést tett. A BRFK feljelentésére a VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság közokirat-hamisítás bűntettének alapos gyanúja miatt nyomozást rendelt el. Panaszos az elutasító határozat ellen fellebbezéssel élt. Beadványában sérelmezte, hogy  fellebbezését nyolc hónap eltelte után sem bírálták el. Sérelmezte továbbá, hogy a nyomozás még folyamatban van, az indokolatlanul elhúzódik. A panaszos útlevelét a rendőrség bevonta, ideiglenes tartózkodási engedélyét 14 naponként hosszabbítják, munkát nem vállalhat tartózkodási és megélhetési költségeit ilyen körülmények között nem tudja biztosítani.
	A panaszos jogi képviselője azt sérelmezte, hogy az ügyvédségről szóló 1998. évi XI. törvény 8. § (2) bekezdése által a számára előírt szigorú titoktartási kötelezettség ellenére a nyomozó hatóság lefoglalta a nála elhelyezett, panaszos tulajdonát képező munkavállalási engedély eredeti példányát.

	A panasz alapján az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogállamiság szerves részét képező tisztességes eljáráshoz, valamint a 57.§ (5) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való joggal összefüggő visszásság gyanúja miatt vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás

	Panaszosnak a huzamos tartózkodási engedély meghosszabbítására irányuló kérelmét a BRFK Igazgatásrendészeti Főosztály Külföldieket Ellenőrző Osztálya elutasította. Az FMK ügyintézője szerint a kérelemhez csatolt munkavállalási engedélyt nem az FMK állította ki, ezért a BRFK a panaszos magyarországi megélhetését - érvényes munkavállalási engedély hiányában - nem találta biztosítottnak. Az elutasító határozat ellen a panaszos fellebbezett. Az ORFK Igazgatásrendészeti Főosztálya a másodfokú eljárásban - határidő kitűzése mellett - panaszost jogi képviselője útján hiánypótlásra szólította fel, majd a határidő eredménytelen letelte után a fellebbezést elutasította. Az ORFK az eljárásban keletkezett iratok megküldésével intézkedett a másodfokú határozatnak az első fokon eljárt szerv útján való közlése iránt. Az ügyirat az első fokú szervhez az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvényben előírt határidőn belül megérkezett, de a határozat közlésére ügyintézői ( iratkezelési ) hiba következtében nem került sor. Megkeresésemet követően a határozat közlése pótlólag megtörtént, az eljárási hibát vétő ügyintéző ellen pedig fegyelmi eljárást indítottak.
	A VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság a BRFK feljelentése alapján közokirat-hamisítás bűntettének alapos gyanúja miatt nyomozást rendelt el. A nyomozás elrendelésére alapot adó bizonyíték, a feltételezett elkövetési eszköz, az 1997 november 10. napján keltezett munkavállalási engedély volt. A nyomozó hatóság csak a határozat (engedély) másolati példányával rendelkezett, ezért az okirat szakértői vizsgálatának elvégzése érdekében a Be. 101. § (1) bek. a) pontja alapján elrendelte az eredeti példány lefoglalását. A panaszos jogi képviselője a lefoglalás miatt panaszt nyújtott be, melyet a VI-VII. kerületi Ügyészség elutasított. Az elutasító határozat ellen a jogi képviselő a Legfőbb Ügyészségen jelentett be ismételt panaszt, amelyet elbírálás végett a Fővárosi Főügyészséghez továbbítottak. A Fővárosi Főügyészség az ismételt panaszt kivizsgálta, és annak eredményéről a panaszost tájékoztatta.
	A közokirat-hamisítás miatt indult nyomozást 11 hónap után bizonyíték hiányában, a Be. 139. § (1) bek. b) pontja alapján megszüntették.
	A nyomozással párhuzamosan a VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság a külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló  1993. évi LXXXVI. törvény 30. § (4) bek. alapján rendelkezett panaszos útlevelének a büntetőeljárás jogerős befejezéséig történő visszatartásáról. A határozat ellen panaszos fellebbezett, amit a BRFK illetékes főosztálya elutasított. A kihirdetet határozatot panaszosnak kézbesítették is. 
	A nyomozás megszüntetését követően panaszos az országot elhagyta, majd tartózkodási engedély kérelmezésére jogosító vízum birtokában érkezett vissza, és ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelmet nyújtott be. Panaszos ideiglenes magyarországi tartózkodását a XIII. kerületi Rendőrkapitányság engedélyezte.

Érintett alkotmányos jogok és alkalmazott jogszabályok

1. A Magyar Köztársaság Alkotmánya:

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.

2. A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (Be.)

3. A panasz keletkezésekor hatályos, a külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény

4. Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény

5. Az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény

A vizsgálat megállapításai

	Az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében deklarált jogorvoslathoz való jog immanens tartalma maga az orvoslás lehetősége, a döntést hozó szervtől eltérő más szerv általi felülvizsgálat biztosítása a döntés helyessége, törvényessége tekintetében, melynek feltétele a döntés meghozatala és közlése. A másodfokú határozat közlésének elmaradása miatt a panaszos a jogorvoslat a lehetőségtől el volt zárva. Megállapítom tehát, hogy a BRFK határozat közlésével kapcsolatos mulasztása a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott. Tekintettel azonban arra, hogy a visszásságot a hatóság megkeresésemet követően azonnal orvosolta, és a mulasztást elkövető ügyintéző felelősségre vonása iránt intézkedett, ajánlást nem teszek.
	A nyomozás elhúzódását sérelmező panasszal összefüggésben a Be. 5. § (1) bekezdésre szeretném felhívni a figyelmet, mely a nyomozó hatóságok kötelezettségévé teszi a tényállás maradéktalan felderítését. A Be. 5. § (1) bekezdése így rendelkezik: " A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék (...) ". A tényállás tisztázására csak a megfelelő bizonyítékok összegyűjtését követően, azok birtokában kerülhet sor. Tekintettel arra, hogy a bizonyítékok felkutatása, begyűjtése gyakran nehézkes és számos akadályba ütközik, a Be. 131. § (3) bekezdése lehetőséget biztosít a nyomozás meghosszabbítására. A vizsgálatom során bekért dokumentumokból megállapítható, a nyomozás elhúzódásának oka az volt, hogy az ügydöntő bizonyítási eszköz, a hamis közokirat (munkavállalási engedély) eredeti példánya sokáig nem került a nyomozó hatóság birtokába, a hatóság csak egy másolati példánnyal rendelkezett. A bizonyítási eszközök összegyűjtése érdekében a hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely tárgyi bizonyítási eszköz, jelen esetben a vitatott munkavállalási engedélyt. A lefoglalásra a Be. 101. § (1) bek. a) pontja ad a hatóságnak felhatalmazást. Lefoglalásra a terhelt védőjének birtokában lévő dolog tekintetében is sor kerülhet. Ezek vonatkozásában a Be. csak egyetlen korlátozást tartalmaz: a terhelt védőjétől nem foglalható le olyan irat, ami a védőnek az ügyfelével az üggyel kapcsolatban fennálló viszonya során keletkezett, így különösen a tényvázlat, a megbeszéléseikről készült jegyzetek. A védő titoktartási kötelezettsége az ügyfelek üzleti és magántitkainak nyilvánosságra kerülése ellen védi az ügyfelet. Az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény 8. § (2) bekezdése alapján az ügyvéd titoktartási kötelezettsége kiterjed az ügyvéd által készített és birtokában lévő egyéb iratra is, ha az a titoktartás körébe tartozó tényt, adatot tartalmaz. A lefoglalt közokirat, mint a bűncselekmény elkövetési eszköze nyilvánvalóan nem tartozik ebbe a körbe. A közokirat lefoglalását követően írásszakértői vizsgálat lefolytatására került sor, melyben a szakértő megállapította: az okiraton szereplő aláírás olymértékben torzított, hogy annak alapján az elkövető kilétének tisztázása kizárt. Miután a nyomozás során foganatosított kihallgatások, szembesítések sem vezettek eredményre a szakértői vélemény elkészültét követően a nyomozó hatóság a nyomozást - mivel bűncselekmény elkövetése nem volt megállapítható - haladéktalanul megszüntette. 
	Mindezek alapján megállapítom, hogy a nyomozó hatóság a nyomozati cselekményeket a törvényi előírásoknak megfelelően, az alkotmányos jogok tiszteletben tartásával foganatosította, ezért eljárása alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot nem okozott.

Budapest, 2002. április 23.

										Takács Albert