OBH 1/2000. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: Dr. Garamvári Miklós
Dr. Somosi György

Az előzmények

Figyelemmel arra, hogy a híradásokból arról értesültem, hogy a Magyar Honvédség (MH) Alföldi Kiképző Központ kalocsai laktanyájában három ott szolgálatot teljesítő katona gennyes agyhártyagyulladásban (meningitis) szenved, a laktanyában clamídia járvány van, és a felsőlégúti megbetegedések feltűnően nagy számban fordulnak elő, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. (2) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam. A vizsgálat keretében 1999. december 17-én helyszíni ellenőrzést tartottunk a jelzett objektumban. A helyszíni vizsgálat megállapításait tartalmazó jelentést 1999. december 23-án adtam ki.

A helyszíni vizsgálat tapasztalatai alapján a jelentésben szükségesnek tartottam annak rögzítését, hogy a szóban forgó ügyben az esetleges szakmai tévedésnek, a nem megfelelő helyzetfelmérésnek vagy körültekintésnek rendkívül súlyos, az élethez való jogot érintő következményei is lehetnek. Rámutattam arra, hogy a kockázatok kivédése érdekében ezért fokozott elővigyázatosságra van szükség, és ez indokolhatja akár olyan széleskörű megelőző intézkedések megtételét is, amelyek pillanatnyilag szükségtelennek vagy eltúlzottnak tűnhetnek.

Ezt követően jutott tudomásomra, hogy 1999. december 23-án, a 74/44/1999. sz. MH tisztiorvosi, valamint a 25/431/1999. SZFVKF-i intézkedés alapján 19999. december 24-től elrendelték a sorállomány járványügyi zárlatát. A zárlatot azonban csak 3 nap múlva, 1999. december 27-én  terjesztették ki a laktanya teljes hivatásos állományára is.

A médiából értesültem arról, hogy a MH Alföldi Kiképző Központ szabadszállási laktanyájában agyhártyagyulladásban megbetegedett egyik sorkatona állítólag nem részesült megfelelő orvosi ellátásban, és csak 18 óra elteltével került kórházba. A híradások tartalmazták azt is, hogy a HVK egészségügyi csoportfőnöke az ügyben vizsgálatot rendelt el. Ennek ismeretében felkértem a HVK egészségügyi csoportfőnökét, hogy az egészségügyi zárlat teljes körű bevezetése késedelmének indokoltságáról, valamint az általa indított vizsgálat részletes megállapításairól adjon tájékoztatást.    

A vizsgálat részeként munkatársaim 2000. január 13-án helyszíni vizsgálatot tartottak az a MH Alföldi Kiképző Központ szabadszállási laktanyájában.

Az érintett alkotmányos jogok
 
Eljárásom során a következő alkotmányos jogokat vizsgáltam az üggyel kapcsolatban: 
 
1. Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. 
 
2. Az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

3. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

A vizsgálat megállapításai

I. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint annak kérdése, hogy a megkülönböztetés alkotmányos határok között maradt-e, csakis a mindenkori szabályozás tárgyi és alanyi összefüggésében vizsgálható (...). Az egyenlőségnek az adott tényállás lényeges elemére nézve kell fennállnia. Ha azonban adott szabályozási koncepción belül eltérő szabályozás vonatkozik valamely csoportra, ez a megkülönböztetés tilalmába ütközik, kivéve ha az eltérésnek kellő súlyú alkotmányos indoka van." (35/1994. (VI.24) AB. hat.) 

A 6016/1999. számú jelentésben korábban már vizsgáltam az Alföldi Kiképző Központ kalocsai laktanyáját érintő egészségügyi intézkedéseket 1999. december 23-ával bezárólag. Az intézkedéseket szakvélemények alapján a jogszabályokkal egyezőnek, az egészségügyi helyzetnek megfelelőnek találtam, ezért visszásságot nem állapítottam meg. Jelen vizsgálatom az ezt az időpontot követő intézkedések közül a részleges zárlatra korlátozódik, mivel ez vetette fel az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanúját.

Magának a zárlatnak az elrendelése egészségügyi szakkérdés. Az országgyűlési biztos alkotmányossági vizsgálata akkor megalapozott, ha a jogszabályok, a szakmai szabályok, és a körülmények figyelembe vételével hozott szakmai követelményekkel ellentétes vagy annak nem teljesen megfelelő döntés születik. A zárlattal összefüggésben megállapítható, hogy azt a hatáskörrel és szakmai kompetenciával rendelkező szervek szabályszerűnek és a helyzetnek megfelelőnek ítélték, ezért ebben a kérdésben vizsgálatot nem kellett folytatnom. 

A zárlat elrendelése a sorkatonák tekintetében tehát indokolt, az egészség védelme érdekében tett intézkedés volt. Kétségtelen, hogy a katonák részére is jogszabályban biztosított a szabad mozgáshoz fűzödő alkotmányos joguk korlátozást szenvedett, ez a korlátozás azonban másik alkotmányos jog érdekében szükségszerűnek és arányosnak ítélhető. 

A zárlat elrendelésének indokoltsága felveti azonban azt a kérdést, hogy nem érte e hátrányos megkülönböztetés a sorkatonákat azáltal, hogy csak ők kerültek zárlat alá, további három napon keresztül a tisztek és a polgári alkalmazottak szabadon elhagyhatták a laktanya területét. Kérdéses továbbá az is, hogy a fertőzés továbbadásának kockázata miatt ezzel az intézkedéssel nem sérült-e a laktanyán kívüli népesség legmagasabb testi, lelki egészséghez való joga. 

A HVK egészségügyi csoportfőnöke részletes felvilágosítással szolgált erre vonatkozóan. A tájékoztatás kitért arra, hogy a tárgyalt betegség természeténél fogva szinte kizárólagosan a legyengült immunrendszerű, elsősorban a közösségekben élő fiatal gyerekek és felnőttek megbetegedése. Utalt rá, hogy felnőtt korra az emberi szervezetben a betegség ellen - néhány kivételes esettől eltekintve - úgynevezett szerzett immunitás alakul ki, továbbá arra, hogy a laktanya nem sorállományú állománya 1999. december 23-án a sorállománnyal együtt antibiotikus profilaxisban részesült. A jelentésben foglaltnál részletesebben kifejtett érvelés indokoltnak tűnik, azonban az említett alkotmányos jogok sérelmének további vizsgálata arra tekintettel volt szükségszerű, hogy a részleges zárlatot három nap múlva teljes zárlattá bővítették.

A hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggő országgyűlési biztosi állásfoglalás okszerűen következik az eddigi megállapításokból. Kétségtelen, hogy a sorállományt megkülönböztetés érte jogaival összefüggésben, amikor a tisztekkel és polgári alkalmazottakkal ellentétben nem hagyhatták el a laktanyát. E megkülönböztetés azonban nem tekinthető hátrányos megkülönböztetésnek, hiszen a sorállomány érdekében történt. Figyelemmel az egészségügyi csoportfőnök magyarázatára, továbbá arra tényre, hogy a tisztek és az érintett polgári alkalmazottak között tudomásom szerint megbetegedés nem fordult elő, a hátrányos megkülönböztetés az ő részükről sem megállapítható.

Összefoglalva a részleges zárlat elrendelése miatt a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggésben visszásságot nem állapítottam meg.

A laktanyán kívüli népesség legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogának vizsgálata a továbbiakban úgy merül fel, hogy vajon a laktanyát engedéllyel elhagyható személyek, mint baktériumhordozók sértették vagy veszélyeztették-e ezt a jogot. A sérelem kérdése jelen esetben olyan tényeken alapul, amelyek mérlegelést nem engednek. A ténykérdés jelen esetben az, történt-e olyan megbetegedés, amely bizonyíthatóan arra vezethető vissza, hogy a szóban forgó három nap alatt tisztek és polgári alkalmazottak kijárhattak a laktanyából. Ilyen megbetegedésről nincsen tudomásom, tehát a tárgybeni alkotmányos jog sérelmét nem lehet megállapítani. Mérlegelni lehet és kell viszont azt a kérdést, hogy a szóban forgó intézkedés veszélyeztette-e a tárgybeni alkotmányos jogot. Az Obtv. 16. §-a abban az esetben tartja megállapíthatónak a visszásságot, ha az alkotmányos jog sérül vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Ebből következően nem elég a veszélyhelyzet kialakulása, a visszássághoz közvetlen veszélynek kell bekövetkeznie.

A veszély és a közvetlen veszély közötti különbség dogmatikai kidolgozására még nem került sor az országgyűlési biztosok gyakorlatában. Annyi kétségtelen, hogy a veszély és közvetlen veszély fogalma között minőségi különbség van. Más jogágak elméletét is felhasználva e kérdésben a következőket tartom irányadónak:
1. A közvetlen veszély objektív jellegű és nem az érintettek szubjektív tudatától függő.
2. Akkor beszélhetünk közvetlen veszélyről, ha olyan cselekvés vagy mulasztás történik, amely a sérelemhez vezető okfolyamatot megindítja.
3. Időben és térben a sérelem bekövetkeztének konkrét lehetőségével kell számolni.

Minden más összefüggés a vizsgált intézkedés vagy magatartás között ennél minőségileg kevesebbet jelent és legfeljebb a veszély szintjét éri el. Jelen esetben az állapítható meg, hogy a részleges karanténból adódóan a fenti kritériumok szerint nem következett be olyan veszély, amely közvetlennek minősíthető.

Mindebből következően a legmagasabb szintű testi, lelki egészséggel összefüggésben nem állapítottam meg visszásságot.
Felhívom a figyelmet ugyanakkor arra, hogy az alkotmányos jog sérelmének veszélye és közvetlen veszélye között nagyon ingatag határok húzódnak. Jelen esetben erre utal az a tény is, hogy a részleges zárlatot három nap múlva teljes zárlattá módosították. A fennálló veszélyhelyzetből tehát bármikor kialakulhat a közvetlen veszély. Ilyen esetben sokszor már csak a véletlenen múlik, hogy a hatóság eredetileg helyes intézkedése mikor okoz visszásságot.
Ezért, bár visszásság hiányában ajánlást nem teszek, a kétségtelenül kialakult veszély miatt kérem az egészségügyi hatóságokat, hogy hasonló helyzet bekövetkezte esetén rendkívül gondosan mérlegeljék az ilyen és hasonló intézkedések esetén tett megkülönböztetések indokoltságát.

II. A MH Alföldi Kiképzőközpont szabadszállási laktanyájában agyhártyagyulladásban megbetegedett sorkatona ügyében az MH egészségügyi csoportfőnöke által elrendelt vizsgálat az alábbi megállapításokat tartalmazta:

Az Alföldi Kiképző Központ, Szabadszállás helyőrség állományába tartozó I.Zs. honvéd eltávozásáról 1999. december 25-én, 21.00 óra után, - körlettársai elmondása szerint - lázasan érkezett vissza otthonából. Azonban a segélyhelyen az este folyamán ezzel a panaszával nem jelentkezett. A segélyhely ügyeletes honvéd szerint  I.Zs. 1999. december 26-án 04.30 perckor jelent meg kísérettel a segélyhelyen ellátás céljából (Magas láz, 38,4 Co, fejfájás, gyengeségérzet). Az egészségügyi katona lázcsillapítót adott neki és kérte, hogy zuhanyozzon le (a visszamért láz 37,0 Co). Ezt követően I.Zs. visszament körletébe, azzal az utasítással, ha újra rosszul érzi magát, azonnal jöjjön vissza a segélyhelyre.

Reggel 7.00 órakor a segélyhely riasztást kapott, hogy I.Zs. nem érzi jól magát, így a segélyhelyről mentőautóval érte mentek és a segélyhelyre szállították. Ekkor az egészségügyi ügyeletes honvéd újabb lázcsillapítót adott I.Zs-nak, letusoltatta, aki ezt követően jobban érzete magát. és megreggelizett. A beteg visszamért testhőmérséklete ekkor 37,2 Co volt. Ezt követően a segélyhely ügyeletes honvéd telefonon tájékoztatta a készenléti egészségügyi tiszthelyettesi ügyeletet adó törzsőrmestert. A törzsőrmester azt az utasítást adta a segélyhely ügyeletes honvédnak, amennyiben a láza újra emelkedik I.Zs-nak, vagy ha hányingere újra jelentkezik, azonnal értesítse.

10.00 óra tájban I.Zs. hányingerről panaszkodott, majd hányt, így a készenléti egészségügyi tiszthelyettes bement a segélyhelyre, a beteget megvizsgálta, megállapításait a 490/598 számú ambulánsnaplóba, azt 12.26 dátumon a 1124-es folyószámon beírta (a beteg testhőmérséklete 37,2 Co, fejfájás, hányinger, hányás, a végtagon kiütések). Ezt követően, 10.50-kor mentőautóval a város részére is háziorvosi ügyeletet adó orvos őrnagyhoz szállította. Az orvos I.Zs-t megvizsgálva, a tüneti terápiát követően haladéktalanul (12.10 perces indulási idővel) a Kecskeméti Repülőkórházba szállítatta az ügyeletes mentővel, a készenléti egészségügyi tiszthelyettes kíséretével, 13.10 perces beérkezéssel.

Összességében megállapítást nyert, hogy I.Zs. kezdődő betegségéről a segélyhely csak 1999. december 26-án, 04. 30 órakor szerzett tudomást, ezt követően az ügyeleti rendszerben a beteg elsősegélyt azonnal, egészségügyi szaksegélyt 5 óra 30 percen belül, első orvosi ellátást 6 óra 20 percen belül, szakorvosi ellátást pedig 8 óra 40 percen belül kapott. Diagnózisa 1999. december 26-án, 16.30 órára vált pontossá. A beteg jelentkezésétől a szakorvosi ellátásig eltelt idő 8 óra 40 perc volt.

A rendelkezésre álló adatok szerint nem igazolódott az a tény, hogy nevezett sorkatona az első jelentkezéstől számított 18 óra múlva került kórházba. Nem vitatható ugyanakkor, hogy a megállapított 8 óra 40 perces időtartam is hosszúnak tűnik. Ezért szükséges azzal a kérdéssel is foglalkozni, hogy szakorvoshoz kerülés előtti időszakban történt-e olyan mulasztás, mely megalapozza a visszásságot. E kérdésnek az eldöntése szoros összefüggésben áll annak vizsgálatával, vajon az események láncolatában szerepet játszó személyek, az egészségügyi ügyeletes, a készenléti ügyeletes tiszthelyettes, valamint az eljáró orvos megfelelő gondossággal járt-e el. Ennek tükrében dönthető el, sérült-e vagy közvetlen veszélybe került-e I.Zs. honvéd legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez való joga. 

Más összefüggésben, de hasonló kérdéseket tárgyal az országgyűlési biztos általános helyettesének 2196/1996. számú jelentése. E jelentés részletesen kifejti az objektív gondossági kötelesség követelményeit az orvosi diagnózis felállítása szempontjából. A jelentésnek a megállapításai - természetesen más mércével mérve - a nem orvos egészségügyi dolgozókra is alkalmazhatóak. 

A jelentés rámutat arra, hogy az egyes betegségek tüneteinek felismerése és helyes értékelése felelősségteljes mérlegelést igényel. A mérlegelés során úgy kell eljárni, hogy ezt az orvostudomány és az orvosi gyakorlat adott fejlettségi szintjének megfelelő foglalkozási szabályok szerint általában elvárható. E követelményekkel ellentétes magatartás sérti az objektív gondossági kötelezettséget. 

Az egészségügyi csoportfőnök vizsgálatának eredményeit alapul véve - melyek szakmai kérdések révén az országgyűlési biztos vizsgálatának előkérdéseit képezik - az eljárt személyek összességében eleget tettek az objektív gondosság követelményének. Hangsúlyozni kívánom, hogy e kérdés megválaszolásánál a döntő motívum a tünetek atipusos volta képezte. Amennyiben ugyanis a gennyes agyhártyagyulladásra jellemző tünetek már az ellátás kezdetén jelentkeztek volna, az említett időtartam önmagában megalapozza a visszásság megállapíthatóságát. A kapott tájékoztatás szerint azonban a tünetek csak  jóval később feleltek meg a gennyes agyhártyagyulladás jellegzetes tüneteinek. 

A vizsgálat megállapításainak ismeretében, valamint a rendelkezésemre álló dokumentumok alapján az ügyben eljárt katonai szervek és személyek intézkedéseiből fakadó, az országgyűlési biztos fellépését igénylő, alkotmányos ember-állampolgári jogokkal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg. 

Felhívom ugyanakkor az illetékes hatóságok figyelmét arra, hogy különösen veszélyes fertőző betegségek terjedésének idején fokozott figyelemmel ügyeljenek arra,  és tegyenek intézkedéseket annak érdekében, hogy az orvoshoz, szakorvoshoz kerülés ideje minél jobban lerövidüljön figyelemmel arra a körülményre, hogy az időtényezőn a beteg élete is múlhat. Visszásság megállapítása nélkül is kérem, hogy az egészségügyi szolgálatot ellátók járványos megbetegedések idején részesüljenek olyan oktatásban, amely az adott járványos betegséget számukra könnyebben felismerhetővé teszi.  Megjegyzem továbbá, hogy az atipusos tünetektől függetlenül kívánatos lett volna a beteg minél előbbi orvosi vizsgálata. Ez a kérdés azonban összefügg a Szabadszálláson szolgálatot teljesítő orvosok létszámával és mivel ugyanebben a jelentésben e kérdésben visszásságot állapítok meg és ajánlást teszek, a konkrét ügyben nem tartom szükségesnek ezt megismételni.

III. A helyszíni vizsgálat során a Szabadszálláson sorkatonai szolgálatot teljesítők életkörülményeit kívántuk feltárni.

A legénységi épületekben a norma szerinti összes férőhely 2.207 fő. A hálókörletek nagysága igen változó, jártunk 8, ugyanakkor 24 fős körletben is.
A zászlóaljak elhelyezésére szolgáló épületek többségének műszaki állapota nem megfelelő. A lépcsőházakban lévő lépcsők csúszásgátlóval nincsenek ellátva, szembetűnő volt, hogy a lépcsőfokok annyira kopottak, töredezettek, hogy azokon a közlekedés balesetveszélyes. Ugyanilyen rossz állapotban van a folyosók linóleum burkolata, amely az illesztéseknél felszakadozott, felmosás után csúszós, szintén balesetveszélyes.

A fűtést központi fűtéssel, illetve olajtüzeléssel oldják meg, a férőhelyek mintegy harmada (713 férőhely) központi fűtéses. Az olajkályhákba a napi kiképzés végén gyújtanak be és takarodóig (22.00 óra) használhatók. Takarodó után az esetleges üzemzavar vagy szénmonoxid termelődés veszélye miatt a kályhákat tilos használni. A hálókörletek a külső hőmérséklettől függően a hajnali órákra már annyira lehűlnek, hogy a katonák melegítőben alszanak és reggel hideg helyiségben öltözködnek. Téli kiképzési időszakban emiatt különösen sok a felső légúti, megfázásos megbetegedés.

A vizesblokkok állapota változó: egyes épületeket már felújítottak, azokban az illemhelyek, tusolók, WC-k kialakítása kultúrált, a felújított fürdő és WC helyiségek aránya azonban kicsi.
A felújítás előtt álló körletekben az egyébként tiszta vizesblokkok elhanyagolt, leromlott állapotban vannak: a szivárgások miatt a falak nagy felületen átázottak, a vakolat leomlott, a csapok egy része nem működik. Egy-egy épületszinten három-négy zuhanyozó és WC áll az ott elhelyezett 80-100 fő rendelkezésére.

A felsorolt infrastruktúrális hiányosságok sértik az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt emberi méltósághoz való jogot, valamint közvetlenül veszélyeztetik a sorállománynak az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében rögzített legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogát és ezáltal visszásságot okoznak.

A tisztálkodás a központi fűtéses épületekben nem okoz problémát, míg az egyedi fűtésű épületekben elhelyezettek a fürdési idő egymásközti beosztásával és a Központi fürdő igénybevételével tudnak tisztálkodni. Az egyedi fűtésű épületek melegvíz-ellátása egyébként épületenként elhelyezett kazánokról történik.

A legénységi étkező tiszta, az aznapi, norma szerinti ételt egy üveges asztalon a sorállomány számára jól látható helyen bemutatják, így a katonák meggyőződhetnek a nekik járó élelem  mennyiségéről is. A mosogatás egy nemrégiben üzembehelyezett mosogatógéppel történik.
Az előre elkészített étkezési tervet megváltoztatva a katonák számára 1999. december 28-tól az egy napi norma 125 Ft-os növelésével vitaminban gazdagabb táplálékot biztosítottak. A tervezett étrend gyümölccsel, (alma, mandarin, narancs, banán) C-vitaminos nápolyival egészült ki, ezen felül az alapélelem mennyiségét is növelték. A 2000. január 5. és 2000. február 6. közötti időre készített étlap január 15-ig rendszeresen biztosít gyümölcsöt. Ettől az időponttól kezdve azonban az étlapon gyümölcs nem szerepel. Álláspontom szerint mindenképpen folytatni szükséges azt az 1999. december 28-tól alkalmazott gyakorlatot, hogy a sorkatonák részére a C- vitamin ellátottsághoz szükséges friss gyümölcsöket biztosítanak. Ehhez kapcsolódik, hogy a megkérdezett sorállományúak szerint az élelmezés minősége a karantén elrendelése óta lényegesen javult.

A meghallgatottak a ruha-, illetve ágyneműcserére nem panaszkodtak, megítélésük szerint a cserére kellő gyakorisággal kerül sor. Megemlítették ugyanakkor, hogy a ruházat gyakran nem megfelelő méretű.

Arra a kérdésre, hogy ki nem volt még megfázva ezen a télen, a meghallgatottak közül senki sem jelentkezett. Valamennyien átestek már kisebb-nagyobb megfázáson, orvosi ellátást azonban nem vettek igénybe amelynek elmondásuk szerint az az oka, hogy nem kívánták elvenni a vizsgálat lehetőségét a súlyosabb állapotban lévő társaiktól, ugyanis a gyengélkedőn nagyszámban megjelenő katonák ellátását egyetlen orvos végzi.

A vizsgálat időpontjában az állománytáblában meghatározott három orvos helyett egy teljesített szolgálatot a Kiképző Központban. A jelentős betegforgalom mellett (naponta százas nagyságrend) állandó orvosi jelenlét szükséges a kiképzési feladatok egy részének végrehajtásához is. Ilyenek a lövészetek, kézigránát dobó gyakorlatok, a tűz-akadálypálya, stb, ahol a személyi sérülések veszélye miatt az orvosi felügyelet kötelező. Az a körülmény, hogy Szabadszálláson a 2.000 fő körüli sorállományra az állománytábla szerinti három helyett egyetlen orvos jut, sérti a sorkatonák legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogát és ezáltal visszásságot okoz. Különösen súlyos helyzet alakulhat ki járványos időszakban, illetve a téli hónapokban, amikor a betegként jelentkezők száma ugrásszerűen megnövekszik.

A feltárt visszásságok orvoslására az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján az alábbi ajánlásokat teszem.

1. Felkérem a Magyar Köztársaság Honvédelmi Miniszterét, hogy az MH Alföldi Kiképző Központ szabadszállási laktanyájában észlelt infrastruktúrális hiányosságok felszámolására tegyen intézkedést. Felkérem továbbá, hogy gondoskodjon a balesetveszélyes közlekedők (lépcsők, folyosók) megfelelő átalakításának elvégzéséről.

2. Külön ajánlással élek a Miniszter felé, hogy az MH Alföldi Kiképző Központ szabadszállási laktanyájában - az állománytáblában foglaltaknak megfelelően - a jelenleg betöltetlen két orvosi hely betöltéséről intézkedjen.

Budapest, 2000. január 17.

Dr. Polt Péter