OBH 6038/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Kelemen László

Az eljárás megindítása

1996/97-ben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16.§ (2) bekezdésében biztosított jogkörömben hivatalból átfogó vizsgálatot végeztem az alkotmányos jogok honvédségen belüli érvényesülése tárgyában, és készítettem el az OBH 7459/1997. számú jelentést. Az utóvizsgálat keretében 1998. decembere és 1999. decembere között ellenőrzést végeztünk három kiképzőközpontban (Kalocsa kétszer, Tapolca és Szombathely), valamint hivatalunk Bács-Kiskun Megyei munkalátogatása során a kecskeméti az 59. Szentgyörgyi Dezső Harcászati Repülőezrednél. A helyszíni tapasztalatok birtokában személyesen egyeztettünk a Honvéd Vezérkar logisztikai főigazgatójával. Megállapításainkhoz felhasználtuk két egyéb vizsgálat általánosítható tapasztalatait* is. Az utóvizsgálat célja az átfogó vizsgálat ajánlásai és tapasztalatai gyakorlati megvalósulásának felmérése volt. Az utóvizsgálat az átfogó vizsgálatnál szűkebb körre korlátozódott, csupán a jellemzően előforduló, jelentős tömeget érintő kérdésekkel foglalkoztunk. Az utóvizsgálat azonban némileg túl is ment az átfogó vizsgálat keretein, amennyiben néhány újabb, az átfogó jelentésben még nem szereplő problémát is regisztráltunk. 

A vizsgálat módszerei a következők voltak: a sorkatonák életterének megtekintése, beszélgetés a parancsnokokkal, a sor- és a hivatásos állomány különböző csoportjaival, a sorkatonák kérdőíves kikérdezése. A távollétükben folytatott beszélgetések tapasztalatait a vizsgált szervezet parancsnokaival utólag egyeztettük. Valamennyi megkeresett szervezet vezetői együttműködést tanúsítottak, vizsgálatunkat a jogszabályoknak megfelelően lehetővé tették és elősegítették, részünkre a kért felvilágosítást megadták.

A megállapított tényállás

A vizsgálat során különös hangsúllyal foglalkoztunk a sorkatonák élet- és elhelyezési körülményeivel. Megállapítottuk, hogy ezen a téren - legalábbis általánosságban - előző vizsgálatunk óta kevés előrelépés történt. Több helyen a honvédség továbbra sem képes a kor színvonalának és a jogos társadalmi elvárásoknak megfelelő körülményeket garantálni, és előfordulnak szélsőséges helyzetek is.

Az élelmezési ellátás - a sorkatonák általános véleménye szerint - kevés és rossz, a katonák úgy nyilatkoztak, hogy a laktanyai ellátás keretében kapott élelem kiegészítésre szorul. Kérdésre elmondták, hogy friss zöldséget és gyümölcsöt csak elvétve, és inkább csak a nyári időszakban kapnak. A meghallgatott parancsnokok és a logisztikai vezetők ezt megerősítették. Általános problémaként jelentkeznek a fűtés- és a melegvízellátás hiányosságai és a tisztálkodási lehetőségek szűkössége. Egy századra általában 2-4 zuhanyozó jut, sok esetben azonban azok többsége nem működik. Kecskeméten jártunk olyan épületekben is, ahol egy századszinten csupán két mosdó és egy WC működött, a többi el volt dugulva, illetve hiányoztak a csapok. A vizesblokkok piszkosak voltak, padlózatukat szennyes lé borította. Kalocsán és Tapolcán csak olyan rövid ideig van melegvíz, hogy abban csak néhányan tudnak fürdeni. A központi fürdők sem jelentenek megoldást, mert a katonák oda is csak ritkán juthatnak el, télen pedig az elhelyezési körleten kívüli fürdés a megfázás veszélyével jár. Kalocsán és Tapolcán a fűtés is megoldatlan, olaj- illetve fatüzelésű kályhákkal fűtenek. Ezek általában naponta csak 17. és 21. óra között működhetnek, egyes hibás olajkályhák pedig ez idő alatt sem adnak elegendő meleget. Változatos képet mutat az ágynemű és az egyenruha tisztacseréje. Kalocsán és Szombathelyen ez a meghallgatott sorkatonák szerint általában két hetente megtörténik (bár a csere időpontjában éppen jelen nem levő katonák rendszerint kimaradnak), Kecskeméten azonban több olyan egybehangzó panasz hangzott el, miszerint hónapok óta nem cseréltek ágyneműt, és nem gondoskodnak megfelelően az egyenruha tisztacseréjéről sem. Ezt a parancsnokok vitatták. A sorkatonák egyenruházata gyakran kopott, néhány esetben rongyos volt, gyakori, hogy nem megfelelő méretű ruhát, illetve bakancsot kell viselniük. Több panasz érkezett a lábgombásodással kapcsolatban, amit a katonák arra vezetnek vissza, hogy a gyakran használtan kapott bakancsot nem fertőtlenítik megfelelően. A HVK logisztikai főigazgatója ezekre az észrevételekre elmondta, hogy azok oka sok esetben a helyi parancsnokok, a szolgálatvezetők és esetenként a katonák hanyagságában, igénytelenségében keresendő, bár azt ő is elismerte, hogy a laktanyák szükséges felújítása és korszerűsítése az elmúlt évtizedekben elmaradt, legfeljebb kisebb "barkácsolásokat" végeztek. A mosatással kapcsolatban külön megjegyezte, hogy azt központilag kielégítően megoldották, de ha mégis panaszként merülne fel, helyben kell a felelőst keresni. Az egyenruházattal kapcsolatos méretproblémákat a logisztikai főigazgató nagyrészt valósnak tartotta, azt azonban már ismét helyi problémának ítélte, ha egy katonának rongyos kabátban kell járnia. Kérdésre elmondta, hogy mivel a bakancs kihordási ideje 24 hónap, és a sorkatonai szolgálat pedig csak 9 hónapos, ezért természetes, hogy használt bakancsokat is kiadnak, de azokat az előírások szerint fertőtleníteni kell. 

A sorkatonák elhelyezési és ellátási körülményeit szabályozó kihirdetett jogszabályok hiányát átfogó jelentésünkben már kifogásoltuk. Most a HVK logisztikai főigazgatójának és közvetlen alárendeltjeinek bevonásával tovább vizsgáltuk ezt a kérdést. Megállapítottuk, hogy előrelépés kevés történt. A jogi szabályozás anomáliáira példaként említem az élelmezési ellátás szabályozását. A HVK logisztikai főigazgatójától arra a kérdésre kerestünk választ, hogy egy sorkatona vagy egy bevonulás előtt álló hadköteles honnan szerezhet tudomást arról, hogy a honvédségnél milyen élelmezés jár neki. A főigazgatótól és az élelmezési főnöktől a következő választ kaptuk: A  hadköteles katonák jogállásáról szóló 1996. évi XLIV. törvény (Hkt.) rögzíti az ellátáshoz való jogot. A 2/1998. HM rendelet határozza meg azt, hogy ki milyen élelmezési normára jogosult. Az 55/1998. (HK 17.) HM utasítás szabja meg az egyes normák napi összegeit (ez sorkatonák esetében általában 400 Ft). A "Normafüzet az MH Élelmezési Szolgálatának Pénznormái I. Függelék a Csapathadtáp Szabályzat VI. részéhez" című 1998-ban kibocsátott kiadvány részletezi az egyes étkezésekre felhasználható összegeket. Az élelmezési ellátás általános kereteit és több részletkérdését a 41/1977. (HK 11.) MN hadtápfőnöki utasítással kiadott Csapathadtáp Szabályzat VI. része szabályozza. A 25/1989. (HK 21.) MN élelmezési szolgálatfőnöki intézkedés határozza meg a katonáknak adandó kalória, fehérje, zsír és szénhidrát mennyiségét. Az élelmezési főnök kérdésre válaszolva elmondta, hogy a vitamin és az ásványianyag-ellátásra nincs norma, nem tudják figyelembe venni a koleszterinszinteket és az egészséges táplálkozás újabban kialakult egyéb előírásait sem.

Hasonlóan elavult, illetve nehezen hozzáférhető szabályok rendeznek például olyan alapvető kérdéseket, mint a zuhanyozók és a WC-k minimális száma (az 5/1981. MN beruházási és fenntartási főnöki intézkedéssel kiadott MN Építményfenntartási és Elhelyezési Szakutasítás), vagy hogy minimálisan hány foknak kell egy hálókörletben lenni (30/1995. (HK 17.) elhelyezési csoportfőnöki intézkedés 5. számú melléklet egyik táblázata).

A logisztikai főigazgató a szabályozás jellegét és szintjét kielégítőnek ítélte. Arra a felvetésre, hogy így az érintettek nem ismerhetik meg, hogy milyen ellátásra jogosultak, azt válaszolta, hogy ismeretterjesztő brosúrákkal kellene a sorkatonákat ellátni.

Valamennyi parancsnok megerősítette, hogy a rendelkezésükre álló létszámmal nagy nehézséget jelent az előírt őr-, ügyeleti-, illetve vagyonvédelmi szolgálatok teljesítése. Elismerték, hogy az adott körülmények között nem tudják maradéktalanul kiadni a törvényben előírt szabadidőt a sorkatonáknak. Általános tapasztalat, hogy nem adják ki a hétvégi szolgálatok után járó többlet-pihenőidőt, és hogy a katonákat pihenőidejük alatt is laktanyai munkavégzésre veszik igénybe. Különösen problematikus a szervezetszerű őralegységek (őrszázad) tagjainak helyzete, akikre nem vonatkozik az a törvényi korlátozás sem, hogy havi 8-nál több őrszolgálatot csak beleegyezésük esetén teljesíthetnek. Konkrét panasz kapcsán már kifogásoltam azt a Mezőfalván tapasztalt gyakorlatot, hogy a fegyver nélküli vagyonvédelmi szolgálatot teljesítőket nem tekintik szolgálatban állóknak, és ezért részükre nem biztosítanak a szolgálat teljesítése után megfelelő szabadidőt.  

Átfogó jelentésemben kifogásoltam a laktanya elhagyására vonatkozó szabályozást, és különösen azt, hogy a katona számára alanyi jogon járó havi egy (nős esetében kettő) eltávozáson kívül a további eltávozások mérlegelési jogkörben adhatók, indokolás nélkül megtagadhatók. Az összes meghallgatott sorkatonának az a tapasztalata, hogy a hétvégi eltávozásokat a parancsnokok jutalmazási, illetve informális fenyítési eszközként használják fel. A vizsgált intézmények parancsnokai  erre tartalmilag elismerő nyilatkozatokat tettek. Ez a szabályozás és gyakorlat a panaszjog gyakorlását is gátolja. A sorkatonák egybehangzóan elmondták: A panaszkodó katonának az a "jutalma", hogy a hétvégén nem megy haza. A sorkatonákkal való beszélgetések alapján más jogok, így az orvoshoz való fordulás gyakorlása esetén is számíthat a katona ilyen informális retorzióra, amint azt az agyhártya-gyulladásos megbetegedések vizsgálata ügyében a kalocsai kiképzőközpont esetében megállapítottam. Hasonló panaszokat regisztráltunk a többi felkeresett helyen is. 

Sorkatonák kifogásolták, hogy őrszolgálat teljesítése után járó pihenőidejükkel nem rendelkeznek szabadon, a laktanyát ez idő alatt nem hagyhatják el. Így például, ha valaki a csütörtökön teljesített szolgálata után pénteken jogosult pihenőre, ezt az időt a hétvégi eltávozással nem vonhatja össze, így reggeltől a kiképzési idő végéig értelmetlenül a laktanyában kell várakoznia.

Szombathelyen (ahol a bevonulást követő napokban jártunk) észleltük először, hogy az újonnan bevonult sorkatonákat - tudomásuk szerint - több hétig, a parancsnokuk szerint 1-2 hétig a szabadidejükben sem engedik a laktanyán belül mozogni, nem kereshetik fel a kantint sem, legfeljebb csak kísérettel és engedély alapján. A szombathelyi parancsnok nem tudta megmondani, hogy ez a korlátozás milyen jogszabályon alapul. Szerinte azért tűnik ez célszerűnek, mert a katonák nem ismerik a laktanyát, és eltévedhetnének. Mindazonáltal nem zárkózott el a szóban forgó gyakorlat felülvizsgálatának lehetőségétől. Kalocsán kérdésünkre azt a választ kaptuk, hogy ilyen gyakorlat előfordul, jellege és időtartama a közvetlen parancsnokoktól függ.

Tapolcán, Szombathelyen és Kalocsán egyaránt személyesen észleltük, hogy a segélyhelyen fekvő katonákat munkavégzésre veszik igénybe. Szombathelyen a beteg katonák melegítőre felvett kabátban kukát vittek ki, másnap pedig az erős hóesésben nehéz edényekben az ebédet szállították. Tapolcán felmosást befejező beteget láttunk. A sorkatonák megkérdezésükkor elmondták, hogy ez szokásos jelenség a segélyhelyen, és ezt a Szombathelyen meghallgatott orvosok is megerősítették, bár hozzátették, hogy akinek az állapota tényleg indokolja az ágybanfekvést, azt nem dolgoztatják.

A rendelkezésre álló létszám és az ellátandó feladatok összhangjának hiánya a hivatásos állományt is sújtja. A hivatásosok egybehangzóan úgy nyilatkoztak, hogy a szolgálataik és a sok esetben rendszeres túlmunkájuk után, a törvény szerint járó szabadidőt vagy szabadnapokat nem tudják kivenni. A túlmunka kifizetése esetleges, a közvetlen parancsnokokon múlik, akik gyakran nem jelentik le a túlmunkát.

Problémát jeleztek a hivatásosok egyenruházati ellátásával kapcsolatban is. Egyes egyenruházati cikkeket huzamos ideig nem lehet beszerezni, gyakran hiányoznak az átlagos testalkatú emberek által viselt méretek. A logisztikai főigazgató először úgy nyilatkozott, hogy van elég egyenruha, és visszakérdezett, hogy jártunk-e mostanában ruházati boltban. Később a méretbeli problémák jelentkezését elismerte. Szombathelyen a hivatásosok problémaként jelezték, hogy a gyakorló egyenruhához nincs sál, nincs esővédő gyakorlóruha (ezek a kifogások a sorállomány részéről Kalocsán is elhangzottak), csak egyféle bakancs van, holott a különböző évszakoknak megfelelően többfélére lenne szükség, szétcsúszik a málhamellény és nem megfelelő a málhazsák. Egy katona szerint a hadsereg kirakatpolitikát folytat: Miközben újabb és újabb egyenruhákat mutatnak, illetve vezetnek be, az állomány nagy része ezekhez nem csak hogy nem jut hozzá, de az elavult egyenruházatot is csak nagy nehézségek árán tudja beszerezni.   

A hivatásos katonák egy része - az előző vizsgálatunkhoz hasonlóan - ma is úgy véli, hogy a különböző nem alanyi jogon járó előnyöket, különösen a lakást és a lakhatási támogatásokat, sok esetben méltánytalanul, a pozíciók és a személyes kapcsolatok alapján osztják el. Hasonló visszásságot látnak az üdüléshez vagy a külföldi nyelvtanfolyamhoz és egyéb tanulási lehetőségekhez való hozzájutást illetően is. Ezek az állítások azonban általánosságuk folytán nem voltak bizonyíthatók.  

Előző vizsgálatunk óta nem történt változás a hivatásos katonák részére engedélyezhető más kereső foglalkozások elbírálása terén. Továbbra sem tapasztalható az engedélyezési gyakorlat kívánatos egységesülése. A kalocsai parancsnokhelyettes úgy nyilatkozott, hogy ő a hivatásosok részére ha lehet, engedélyezi az ilyen munkavégzést. A szombathelyi parancsnok elve ezzel szemben az, hogy egy hivatásos katona ne végezzen más munkát, ő az ilyen kérelmeket rendszerint elutasítja. Elődje más felfogást vallott, ezért ma a laktanyában többnyire csak azok végezhetnek más munkát, akiknek ezt még az előző parancsnok engedélyezte.

A hivatásos katonák többsége - ideértve a viszonylag fiatalabb korosztályt is - problematikusnak tartja az előírt fizikai alkalmassági követelményeknek való megfelelést. Elmondták, hogy leterheltségük és a feltételek hiánya folytán sem idejük, sem lehetőségük nincs a sportolásra, a felmérésekre való felkészülésre, sokan pedig koruknál és életmódjuknál fogva már nem is látnak lehetőséget arra, hogy ezen a téren megváltozzanak. Egyesek szerint eltúlzottak, illetve túl merevek a követelmények, az erőnlétet például az előírtakhoz képest más, az adott egyénhez közelebb álló teljesítményekkel (pl. úszás, kerékpározás) is lehetne mérni. 

A Szombathelyen és Kecskeméten ez ügyben meghallgatott hivatásos állomány várakozással, de kétségekkel fogadta a stratégiai felülvizsgálat tervét. Nem volt tudomásuk az átalakítások részleteiről, illetve arról, hogy őket érintik-e azok személyesen. Kérdésre válaszolva egyesek ezirányú félelmeiknek adtak hangot. 

Végezetül jelezni kívánom még, hogy a Magyar Honvédség egészét tekintve a működést gátló egyfajta kommunikációs probléma fedezhető fel. Nem csak arról van szó, hogy a sorkatonák eltávozási lehetőségük korlátozásától félve ritkán mernek panaszt tenni vagy véleményt nyilvánítani, de ugyanez a jelenség a hivatásosos állomány körében is tapasztalható. Jónéhányan úgy vélik, hogy a különböző adható előnyöktől és juttatásoktól esnének el, illetőleg a leépítések első "áldozatai" lennének, ha véleményt nyilvánítanának vagy kritizálnának valamit.

A vizsgálat megállapításai

1.	A sorkatonák elhelyezési és életkörülményeivel összefüggő problémák okait a következőkben látom:
	a) az elhelyezésre és az ellátásra vonatkozó részletes szabályok elavultak;
	b) továbbra sincs az elhelyezési és az életkörülményeket érdemben szabályozó kihirdetett jogszabály;
	c) az állampolgárok és az országgyűlési biztos számára egyaránt hozzáférhetetlen hatályos belső rendelkezések széttagoltságuk és a nagyszámú módosítások miatt még az adott szakterülettel hivatásszerűen foglalkozók számára is alig használhatók;
	d) sok esetben még az elavult és nehezen megismerhető előírások teljesítéséhez sincs meg a kellő anyagi fedezet;
	e) a honvédség belső ellenőrzési rendszere az előírások betartását a gyakorlatban nem képes hatékonyan biztosítani.   

	Az előzőek eredményeként a sorkatonák ellátása és elhelyezése terén a Magyar Honvédség vizsgált objektumaiban rendszeresen megsértik az emberi méltóságot, az egészséges környezethez való jogot, illetve a legmagasabb szintű lelki és testi egészséghez való jogot [Alkotmány 54.§ (1), 18.§, 70/D. §], vagy e jogok megsértésének közvetlen veszélye nem küszöbölhető ki, ezért visszásságot okoz. Az alapvető elhelyezési körülményekre vonatkozó szabályok kihirdetésének hiányából, a szabályok elavultságából és sokszori módosításából adódó nehéz hozzáférhetőség és megismerhetőség a jogbiztonság elvét is sérti [Alkotmány 2.§ (1), jogállamiság].

	A visszásság megszüntetésére teendő szükséges intézkedések a megjelölt problémákból okszerűen következnek:

•	kihirdetett jogszabályban kell szabályozni a sorkatonák elhelyezésének és ellátásának az őket közvetlenül érintő részletes szabályait (különösen a fűtés, a világítás, a melegvízellátás, a higiénés körülmények, a körlet berendezése és maximális létszáma, az élelmezés, a mosás és a tisztacsere, az egyenruházat állapota);
•	olyan szabályozást kell kidolgozni, amely tartalmilag megfelel a mai kor társadalmi elvárásainak;
•	az Országgyűlésnek és a honvédelmi kormányzatnak biztosítania kell a sorkatonák legalább a kor színvonalához képest elvárható társadalmi minimumon való ellátáshoz és elhelyezéséhez szükséges anyagi fedezetet;
•	a honvédség és a HM ellenőrzési rendszerének meg kell tudni akadályozni a szabályoktól való rendszeres és súlyos eltéréseket.

	Az elhelyezési- és életkörülmények kihirdetett jogszabályban való szabályozását már az átfogó jelentésben is kértem, de ez azóta sem történt meg, ezért ezt a kérést megismétlem. A formai korszerűsítés keretében lehetne megvalósítani a szükséges tartalmi korszerűsítést is. A tartalmi korszerűsítés részleteinek meghatározása olyan szakmai kérdés, amely a kompetenciámat meghaladja.   

	A költségvetési források felett nem rendelkező országgyűlési biztos általában nehéz helyzetben van, amikor valamely probléma enyhítésére anyagi ráfordítással is járó ajánlást kell tennie, ismerve azt, hogy a pénzforrások elosztóinak számos egyéb, ugyancsak fontos prioritásokat kell kijelölniük. Ennek ellenére jelen esetben sem a pénzhiányra való esetleges hivatkozást, sem az érdemi intézkedések nélküli, elvi egyetértést nem tartanám elfogadható válasznak. Az évtizedek óta elmaradt beruházások és korszerűsítések, valamint a költségvetés legalább egy évtizedig tartó reálértékben való jelentős csökkenése, a laktanyákban mára olyan társadalmilag elfogadhatatlan, sőt esetenként súlyos veszélyekkel is járó helyzeteket teremtett, amelyek tovább nem tarthatók fenn. Tisztában vagyok azzal, hogy több évtizedes elmaradásokat nem lehet hónapok alatt pótolni. Azt azonban elvárhatónak tartom, hogy a HM sürgősen mérje fel a helyzetet, és más szervek bevonásával készítsen ütemtervet a szabályozórendszer átalakítására, a szükséges anyagi fedezet megteremtésére és a helyzet javításához szükséges egyéb intézkedések (átszervezések, átcsoportosítások) megtételére. A szükséges intézkedések részben különbözőek lehetnek a szerint, hogy a sorkatonai szolgálatot a jogalkotó fenn kívánja-e tartani hosszabb távon, és ha igen, milyen formában. E kérdés megítélése kívül esik az országgyűlési biztos kompetenciáján. Arra azonban fel kell hívnom az illetékesek figyelmét, hogy a kötelező sorkatonai szolgálat fenntartása nem csak a polgárok, de az állam részéről is jelent bizonyos alapvető kötelezettségeket, és ezek közé tartozik a sorkatonák megfelelő elhelyezéséről és ellátásáról való gondoskodás is. Ha a sorkatonai szolgálat megszüntetése a közeljövőben nem várható, a körülmények elfogadhatóvá tételéhez szükséges állami intézkedésekről  gondoskodni kell.

	Bár ha a szűkös anyagi lehetőségek a mozgásteret alapvetően be is határolják, egyetértek a HVK logisztikai főigazgatójával abban, hogy a rossz laktanyai körülmények esetenként és részben a közvetlen parancsnokok és egyes szolgálati személyek hanyagságára, néha bűnös kötelességszegésére vezethetők vissza. Laktanyai látogatásaink során tapasztaltunk olyan szélsőséges helyzeteket vagy körülményeket, amelyeken helyben nagyobb figyelem és körültekintés esetén lehetett volna javítani. Abból, hogy az ilyen jellegű rendellenességek  előfordulnak, arra következtetek, hogy az általános és a szakterületi ellenőrzés nem működik kielégítően a honvédségnél.

2.	A kalocsai agyhártyagyulladásokkal kapcsolatos vizsgálat során ajánlást tettem az egészség és az immunrendszer ellenállóképességének védelme érdekében a napi rendszeres C-vitaminellátásról való gondoskodásra. A tapasztalatok alapján a C-vitaminellátás az élelmezésben továbbra is indokolt. 
	Az egyenruha minősége és összetétele olyan szakkérdés, amelyben most nem kívánok állást foglalni vagy visszásságot megállapítani. A ténymegállapítások között jelzett felvetések és igények minden esetre racionálisaknak és indokoltaknak tűnnek, ezért azokra ezúton is felhívom az illetékesek figyelmét. Nem volt módunk arra, hogy a hivatásos állomány egyenruha-ellátásával kapcsolatban jelzett hiányosságokat kivizsgáljuk, ezért e tekintetben is most csak jelzéssel élek.

3.	Nem változott az az átfogó jelentésemben is kifejtett felfogásom, mely szerint a sorkatonákat csak indokolt esetben kell a laktanyában tartani. A sorkatonai szolgálat célja - az Alkotmány 70/H. §-ából következően - a haza fegyveres védelme, illetőleg az arra való kiképzés és felkészítés. Ehhez kapcsolódóan és részben ezen túlmenően a sorkatona feladatait és kötelességeit (pl. szolgálatok ellátása, laktanyai munkavégzés, humanitárius segítségnyújtás) a Hkt. 3. §-a részletesen rögzíti, a 69.§ (2) bekezdése pedig meghatározza azokat a feladatokat, amelyeket ezek közül a katonának kiképzési időn kívül is el kell látnia.  A Hkt. 72.§ (1) bekezdése utal bizonyos létszám harckészültségi okból a szolgálati helyen való tartásának lehetőségére. Ezek azok a tág értelemben legitimnek tekinthető célok, amelyek érdekében a sorkatonák mozgásszabadsága korlátozható. Az Alkotmánybíróság  és az országgyűlési biztosok gyakorlatai következetes abban, hogy az alapvető jogok korlátozását csak elfogadható cél érdekében, és a cél eléréséhez feltétlenül szükséges mértékben tekinti alkotmányosnak. Ebből következően a sorkatonák mozgásszabadságának korlátozását is úgy kell szabályozni, hogy az kielégítse a célhoz kötöttség alkotmányos követelményét. A mai szabályozás a feltétlenül szükséges mértéken túl is lehetővé teszi a laktanya elhagyásának megtiltását, ami visszaélésre ad lehetőséget, vizsgálatunk pedig alátámasztotta, hogy az ilyen jellegű visszaélés nem csupán elvi lehetőség, de általános gyakorlat is a honvédségnél. A laktanya elhagyása indokolás nélküli megtiltásának lehetőségét rendeltetésellenesen jutalmazásra és informális fenyítésre, különösen a panaszjog vagy az orvoshoz való fordulás törvényben biztosított joga gyakorlásának megbüntetésére használják fel. Ezt a gyakorlatot csak úgy lehet kiiktatni, ha alanyi jognak tekintjük a szolgálati helytől való távolmaradást azokban az időszakokban, amikor a katona nem lát el olyan feladatot, ami miatt őt a szolgálati helyen kellene tartani. (Ez az eljárás értelemszerűen semmiféle legitim katonai érdeket nem érinthet hátrányosan.) A honvédelmi miniszter ezzel az átfogó jelentésben is ismertetett állásponttal lényegét tekintve nem értett egyet, azt azonban elfogadta, hogy egy alkotmányos jogok gyakorlását nem lehet jutalmazásként engedélyezni, ezért a Hkt. egy erre vonatkozó utalását kezdeményezésére hatályon kívül helyezték [a Hkt. 75. §-ának az 1997. évi LXXV. törvény 11.§ (2) bekezdésével beiktatott 73. § (5) bekezdése; hatályon kívül helyezte az 1998. évi LXXXIX. törvény 25.§ (2) bekezdése].

	A Hkt. ma hatályos szabályozása (73. §) bizonyos időkorlátok között alanyi joggát tette a sorkatonák napi kimaradását. Ezt a jogot az 1997. évi LXXV. törvénnyel a kiképzőközpontokban alap- és szakalapozó kiképzésben résztvevők tekintetében részben visszavonták, illetve heti egy napra korlátozták. Hétvégi eltávozásra a sorkatona a 75.§ rendelkezései szerint havi egy, ha pedig nős havi két alkalommal jogosult. Az előzőekben írt indokok alapján ez a szabályozás visszássághoz vezet a mozgásszabadság (Alkotmány 58.§) jogával összefüggésben. Szintén indokolatlannak tartom a pihenőidő kötelező laktanyában való eltöltését is. A kiképzési és a szolgálati időn túli, illetőleg a hétvégi távolléteket alanyi joggá kellene tenni feltéve, hogy a katona nem lát el ezen időszakok alatt legitim szolgálati feladatot; ehhez képest lehetne a jelenlegi eltávozási lehetőséget minimumként meghagyni. A katonák egyenlő teherviselését e mellett megfelelően garantálja a Hkt. 69.§ (3) bekezdése, amely a kiképzési időn kívül teljesítendő feladatok arányos elosztását írja elő, továbbá a Büntető Törvénykönyvnek az elöljárói hatalommal való visszaélést szankcionáló egyik tényállási eleme [359.§ d)].

	A kalocsai agyhártyagyulladásos eset kapcsán folytatott vizsgálatom eredményeként kellően alátámasztottnak látom, hogy az orvoshoz fordulókat a nem alanyi jogon járó hétvégi eltávozásoknál hátrányos megkülönböztetésben részesítették. Ilyen panaszokat máshol is előadtak a sorkatonák, ott azonban ezeket nem vizsgáltuk ki részletesen. A jogi szabályozás minden esetre lehetővé, a kalocsai eset analógiája pedig valószínűvé teszi a katonák által máshol előadottakat, ez pedig elegendő alapot teremt a legmagasabb szintű lelki és testi egészség jogával összefüggésben az általános szintű visszásság megállapítására.              

4.	A mozgásszabadság szempontjából visszásnak találom azt a kiképzőközpontokban tapasztalható gyakorlatot, mely szerint az újonnan bevonult sorkatonák laktanyán belüli szabad mozgását bizonyos ideig a szabadidejükben is korlátozzák. E gyakorlatnak törvényi alapja nincs, ugyanis a sorkatonák emberi jogai korlátozását kimerítően szabályozó Hkt. ilyen előírást nem tartalmaz.

5.	Az emberi méltóság és a legmagasabb szintű lelki és testi egészséghez való jog [Alkotmány 54.§ (1), 70/D.§] tekintetében tartom visszásnak azt az általános gyakorlatot, hogy a segélyhelyen fekvő betegeket munkavégzésre veszik igénybe. Ez még akkor is így van, ha az egyes betegek állapota eltérő, és egy részük fizikailag valóban képes bizonyos munkavégzésre. A hidegben a kukát vagy nehéz ételhordókat cipelő melegítős (pizsamás) beteg számára ez a helyzet önmagában is megalázó lehet, sértheti az emberi méltóságát. Ezen kívül a segélyhelyen való elhelyezés funkciója a gyógyulás, és ennek érdekében a napi kiképzési és munkavégzési feladatok alóli mentesítés, ezzel pedig a betegek dolgoztatása nem egyeztethető össze. A segélyhely működésével összefüggő munkákat másoknak (elsősorban az oda beosztott egészségügyi katonáknak) kellene ellátniuk.

6.	Az összes meglátogatott laktanyában mind a hivatásos, mind a sorállomány részéről panasz merült fel az őr- és az ügyeleti szolgálatért járó pihenőidő, valamint a hivatásos állomány túlszolgálatáért járó szabadidő kiadásával kapcsolatban. Ezeket az észrevételeket általában a parancsnokok is elismerték, sőt maguk is jelezték, hogy ezen a téren jelentős nehézségek adódnak. Az ellátandó feladatok adott szintje, a rendelkezésre álló létszám (figyelembe véve a szolgálati feladatok ellátásában átmenetileg vagy huzamos ideig akadályozottakat is) és a jogszabályok pihenő- és szabadidőre vonatkozó rendelkezései között tapasztalataink szerint nem lehet összhangot teremteni, így rendszeresen előfordul, hogy a szolgálatokért, illetve a túlmunkáért járó pihenő- vagy szabadidőt nem tudják kiadni. Ez a gyakorlat a pihenéshez való alkotmányos jog [70/B.§ (4)] tekintetében visszás, és sérti a jogbiztonságot is. A visszásság elvileg három módszerrel (vagy ezek kombinációjával) küszöbölhető ki: a) növelik a létszámot, javítják a technikai ellátottságot; b) csökkentik vagy átszervezik a feladatokat; c) szigorítják a pihenő- és a szabadidőre vonatkozó előírásokat. Helyi szinten nem, vagy csak nagyon kis mértékben állnak rendelkezésre további tartalékok, illetve átszervezési lehetőségek, ezért a visszásság kiküszöbölése vagy csökkentése ismételten központi intézkedéseket igényel. A hivatásos katonák leterheltségére, fokozott igénybevételére tekintettel azonban ezen intézkedések között csak kivételesen és végső esetben kerülhet szóba a jelenlegi jogosultságok részleges visszavonása.

	A fegyver nélküli vagyonvédelmi szolgálatot ellátók pihenőidejére vonatkozóan a börgöndi szolgálat kapcsán jelentést és állásfoglalást kértem a HM-től, amit még nem kaptam meg. Álláspontomat e válasz ismeretében alakítom ki.

	Több panaszt hallottunk a túlmunka adminisztrálása, és e miatt a járandóságok (szabadidő, díjazás) elmaradása kapcsán. Ezzel összefüggésben a parancsnokok elmondták, hogy ők a szabályszerű parancsban elrendelt túlmunka után az előírt díjazás kifizetését elrendelik. Ha az előírt adminisztrálás nem történik meg, ezért a közvetlen parancsnok a felelős. Nem merült fel olyan adat, ami arra utalna, hogy a szabályosan elrendelt túlmunka kifizetésével kapcsolatban probléma lenne. A meghallgatott hivatásos katonák is úgy nyilatkoztak: közvetlen parancsnokaikon múlik, hogy túlmunkájukat kifizetik-e. A nyilatkozatokra figyelemmel ebben a kérdésben nem állapítható meg az ennek a jelentésnek a tárgyát képező általános jellegű visszásság. (Helyi szinten felvethető visszásság azonban van.) A probléma elterjedtsége mindazonáltal ismételten arra utal, hogy a központi és a helyi ellenőrzés nem működik megfelelően, illetve, hogy a katonák panaszjogukkal nem minden esetben mernek élni.           

7.	Átfogó jelentésemben a nem illetményjellegű juttatások, elsősorban a lakáshoz jutás és a lakhatási támogatás nem megfelelő szabályozottsága és ebből eredő eshetőlegessége miatt a diszkrimináció tilalmával összefüggésben visszásságot állapítottam meg. A HM közigazgatási államtitkára erre vonatkozó álláspontját részletesen kifejtette  (JIF-1064/40/1997). Ebben előadta, hogy megítélése szerint a szabályozás miért kielégítő, és hogy mely elemek szolgálják az ezen a téren még mindig fennálló hiánygazdálkodás keretei között a lehetőségek szerinti esélyegyenlőséget. Akkor a választ elfogadtam, és ajánlásomat visszavontam. Most sem kívánok újabb ajánlást tenni, csupán jelzem, hogy tapasztalataink szerint az érintettek többsége nem fogadja el a kapott magyarázatot, és továbbra is diszkriminációt vél felfedezni a nem illetményjellegű juttatások, elsősorban pedig a lakáshoz jutás, illetve a lakhatási támogatások terén. Legfeljebb csak külön erre a kérdésre koncentráló célvizsgálattal lehetne eldönteni, hogy a gyakorlatban van-e itt valamilyen visszásság. Jelenlegi vizsgálatunk erre nem terjedt ki. 

	Az átfogó jelentésben a más kereső foglalkozások végzésére irányadó szabályok eltérő értelmezési lehetősége, az azokra vonatkozó értelmező rendelkezések hiánya miatt a kialakult engedélyezési gyakorlatot diszkrecionálisnak és önkényesnek minősítettem. A ténymegállapítások szerint ez a probléma továbbra sem oldódott meg, bár az előző vizsgálat lezárását követően a honvédelmi miniszter a tárgykörben új (és egy másik visszásságot megszüntető) rendeletet adott ki [16/1997. (VII.15.) HM rendelet a hivatásos és a szerződéses katonák más kereső foglalkozásáról]. Egységes gyakorlat ezt követően sem alakult ki. Nem fogadható el az ésszerű indok nélküli különbségtétel az egyes katonák közt a szerint, hogy a honvédség mely alakulatánál teljesítenek szolgálatot, illetve hogy mikor vagy kihez adták be a kérelmüket. Ezért a más kereső foglalkozás engedélyezésének gyakorlatát a diszkrimináció tilalmával és a jogbiztonsággal [Alkotmány 70/A., 70/B, 2.§ (1)] összefüggésben visszásnak tekintem. A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (Hszt.) vonatkozó szabálya [65.§ (2)] tiltja a hivatásos szolgálattal, illetve a beosztással összeférhetetlen más kereső foglakozás végzését, az összeférhetetlenség értelmezésére azonban nem ad támpontot, és ilyen rendelkezés a végrehajtási rendeletben sincs. Szükséges lenne a jogszabályi pontosítás, vagy legalább a minisztériumi jogalkalmazás rendelkezésre álló egyes eszközei segítségével egységes alkalmazási gyakorlat kialakítása.

8.	Az 1996. szeptember 1-jén hatályba lépett Hszt. 75.§-a vezette be a hivatásos katonák fizikai alkalmassági követelményeit azzal, hogy a törvény 335.§ (2) bekezdése szerint az alkalmatlannak minősülők szolgálati viszonyának megszüntetésére csak a hatályba lépést követő 5 év elteltével, azaz 2001. szeptember 1. után kerülhet sor. A jogalkotók ezzel a felkészülésre elegendő időt kívántak biztosítani, és igyekeztek gondoskodni a szükséges feltételek megteremtéséről is. Ennek jegyében a Hszt. 75.§ (1) bekezdése deklarálja: "Az alkalmasság elérésének és szintentartásának feltételeit a fegyveres szerv biztosítja." A Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú tagjai fizikai felkészítéséről szóló 95/1997 (HK 24.) MH parancsnoki vezérkari főnöki intézkedés az érintettek részére munkaidőben napi egy óra felkészülési lehetőséget biztosít. A katonai testnevelés és sporttevékenység megszervezéséről, végrehajtásáról, valamint a feltételrendszer biztosításáról szóló 76/1998. (HK 1/1999.) HM utasítás egyebek között előírja a katonai szervezeteknél kondicionáló terem létesítését, valamint az alegységeknél és a katonai szervezeteknél fizikai felkészítők, illetve testnevelők működését. A fizikai követelményrendszer részletes előírásait a hivatásos és szerződéses katonák egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasságáról szóló 12/1997. (V.16.) HM rendelet tartalmazza. Az alkalmasság éves ellenőrzését a rendelet 50. § (2) bekezdése szerint 1998-ban kezdték meg. 

	Amennyiben a honvédség megköveteli bizonyos fizikai alkalmassági kritériumok folyamatos teljesítését, akkor valóban elvárható, hogy ehhez biztosítsa legalábbis részben a munkaidő terhére és a honvédség költségére a felkészülés lehetőségét. Az említett normák előírásai ennek a követelménynek csak nagyon korlátozottan tesznek eleget. Az utasítás 2. § (1) bekezdése például megelégszik a következő deklarációval: "A katonai testnevelést és sporttevékenységet a HM vagyonkezelésében levő sportlétesítményekben kell végrehajtani. Ennek felel meg a helyőrség, vagy a helyőrséghez közeli település polgári sportobjektumának igénybevétele is." Nem szól azonban az utasítás arról, hogy a különböző külső sportlétesítmények igénybevételét ki finanszírozza. Nincs előírás arra, hogy a kondicionálóteremben milyen berendezésnek kell lennie, és nem világos az sem, hogy a felkészítők és a testnevelők valójában milyen munkát végeznek, hogyan segítik a fizikai felkészülést. Általános tapasztalat, hogy a napi egy órás felkészülési időt sehol nem lehet igénybe venni, és helyi szinten legalábbis érdemben nem működnek a felkészítők és a testnevelők.

	Még ha a honvédség ténylegesen biztosítaná is a felkészüléshez és a szintentartáshoz szükséges feltételeket, akkor sem várható el bizonyos koron felül, illetve bizonyos, éppen a túlterhelő szolgálat hatására kialakult életvitellel rendelkező személyektől a folyamatos fizikai aktivitásra alapozó normák teljesítése. Az önmagában nem okoz alkotmányos problémát, ha a honvédség ésszerű keretek között teljesíthető fizikai követelményeket vezet be, különösen, ha ezek teljesítéséhez valóban biztosítja a feltételeket, az azonban már visszás, hogy ilyen követelményeket visszamenőleg is előírnak azok számára, akik még abban a tudatban léptek hivatásos állományba, hogy ilyen követelményeknek nem kell folyamatosan megfelelniük. Az ő esetükben többnyire az öt éves átmeneti idő sem jelent megoldást, mert a legtöbben koruknál, alkatuknál és kialakult életmódjuknál fogva már nem képesek nem csak a követelmények megfelelő teljesítésére, de sok esetben az ehhez szükséges edzések megkezdésére sem. Esetükben tehát sérül a jogbiztonság, és ezzel összefüggésben a munkához való jog is [Alkotmány 2.§ (1), 70/B.§], mert a követelményeknek való meg nem felelés végső soron a szolgálati viszony megszüntetéséhez is vezethet. A megoldást az jelentené, ha a Hszt-t úgy módosítanák, hogy a fizikai alkalmassági követelmények csak a törvény hatályba lépése után hivatásos állományba lépett személyekre lennének alkalmazhatók. Esetleg lehetséges olyan köztes megoldás is, hogy a törvény hatályba lépésekor a 35. életévüket még be nem töltöttekre is vonatkozzanak a követelmények, de ez esetben valóban meg kell szervezni az érintettek felkészítését biztosítva az ehhez szükséges anyagi, technikai, személyi és munkaidőbeli feltételeket. 

9.	Az akkor napirenden levő haderőreformmal kapcsolatos bizonytalanságérzés miatt már az átfogó jelentésben is visszásságot állapítottam meg. A jelenlegi reformmal kapcsolatban hasonló információhiány és bizonytalanságérzés észlelhető. Ismételten megállapítom, hogy a hivatásos katonai jogviszony sajátos közszolgálat. A hivatásos katonák többnyire eredeti lakóhelyüktől távol, különböző helyőrségekben szolgálnak, leszerelésük esetén felmerülhet a lakóhelyváltás kényszere is, elhelyezkedésük és házastársuk elhelyezkedése sokszor nehézségbe ütközik. Az önfeláldozásra kötelezett, és a szolgálati viszony jellegéből adóadóan kiszolgáltatottabb helyzetben levő hivatásosok más munkaviszonyban állókkal szemben fokozott biztonságra tarthatnak igényt, esetleges felmentésük esetén életük és munkájuk további rendezéséhez több felkészülésre van szükségük, ezért joggal várhatják el azt, hogy az őket közvetlenül érintő döntésekről a megfelelő időben értesítsék és tájékoztassák őket. A jelenlegi információhiány a munkához való jog összefüggésében vet fel aggályokat, mivel azonban a helyzet értékeléséhez szükséges adatok az országgyűlési biztos rendelkezésére sem állnak, visszásságot nem tudok megállapítani. A visszásság keletkezésének elkerülése érdekében azonban kérem az illetékeseket, hogy a haderőreformmal kapcsolatos tervekről és intézkedésekről általában és személyre szólóan is minél előbb értesítsék a hivatásos állomány egészét és különösen a közvetlenül is érintetteket. 

	A ténymegállapítások között említett kommunikációs probléma eléri az alkotmányos visszásság szintjét a panaszjog, a véleménynyilvánítási jog és a legmagasabb szintű lelki és testi egészség jogának összefüggésében.  A meghallgatott hivatásos és sorkatonák  meggyőződése az, hogy ha panaszt tesznek, ha bármely kérdésben - a jogszabályok által lehetővé tett keretek között -  kritikai véleményt nyilvánítanak, vagy akár csak ha javaslattal is élnek, akkor különböző, általában önmagában jogellenesnek nem feltétlenül tekinthető, de kézzel fogható hátrány fogja érni őket. Ilyen hátrány a sorkatonák esetén például a nem alanyi jogon járó eltávozás korlátozása, hivatásosoknál pedig kimaradás a nem alanyi jogon járó kedvezményekből és előnyökből, a különböző karrierlehetőségekből vagy az átszervezés címén való felmentés stb. 

	Tisztában vagyok azzal, hogy a szóban forgó jelenség nem csak a honvédségnél fordul elő, és hogy teljesen nem is lehet sehol kiiktatni. A katonaság hierarchikus felépítésére és tradícióira tekintettel még bizonyos mértékig az is érthető, hogy kisebb a nyitottság a panaszokkal és a kritikákkal szemben. Tapasztalataink azonban azt mutatják, hogy a katonák ezirányú félelmei egyöntetűek és erősek. Ezért a katonák racionális javaslatainak és kezdeményezéseinek túlnyomó többsége nem juthat el sem a közvetlen parancsnokokhoz, sem a katonai felsővezetéshez, ami már nem csak emberi jogi probléma, de a honvédség működési zavarait is okozhatja. Helyszíni vizsgálataink során például a különösen a hivatásos katonák a honvédség, illetve szolgálati helyük működését érintő számos kritikai elemet is tartalmazó javaslatot mondtak el nekünk. Amikor megkérdeztük, hogy azokat elöljáróiknak miért nem adják elő, azt a választ kaptuk, hogy nem lenne értelme, illetve, hogy legfeljebb csak hátrányuk származhatna belőle. Azt nyilvánvalóan nem lehet statisztikai adatokkal kimutatni, hogy a jelzett általános vélekedés tényszerűen mennyire megalapozott. A panasz és a kritika előadásával kapcsolatos félelem azonban még akkor is visszásnak tekinthető, ha  nem éri retorzió a panaszt vagy kritikai véleményt megfogalmazókat, illetve, ha ezt valamiféle adattal alá is lehet támasztani.

10.A panasz és a véleménynyilvánítás miatti informális hátrányos megkülönböztetés többnyire nehezen mutatható ki, így nehéz ellene küzdeni is, és nehéz olyan ajánlást megfogalmazni, amelytől gyors és jelentős javulás lenne várható. Mindazonáltal vannak olyan vezetési és irányítási eszközök, amelyek alkalmazásától bizonyos idő elteltével mégiscsak várható előrelépés. Ilyen például az ellenőrzés erősítése, a beérkezett panaszok és kritikák érdemi megvizsgálása, és az ezekhez szükséges személyi és szervezeti feltételek megteremtése. 

	Ezek a módszerek természetesen nemcsak a panaszhoz és a véleménynyilvánításhoz való joggal, hanem a jelentésemben vizsgált más jogokkal kapcsolatos visszásságok megelőzésére vagy kiküszöbölésére is alkalmasak lehetnek. 

	A hivatásos állománnyal összefüggésben ebben a kérdésben konkrét kezdeményezés helyett felhívom a honvédelmi miniszter figyelmét, hogy a fent megjelölt intézkedések alkalmasak lehetnek arra, hogy csökkenjenek a panaszjog gyakorlásával és a véleménynyilvánítással, valamint egyes jogok (orvoshoz fordulás) igénybevételével kapcsolatos félelmek.

Ajánlások

A feltárt visszásságok kiküszöbölése érdekében az Obtv. 20., 21. és 25.§ (1) bekezdésére tekintettel a honvédelmi miniszternek a következő ajánlást teszem:

1. Gondoskodjon arról, hogy a laktanyákban az elhelyezési- és az életkörülmények megfeleljenek a jogos társadalmi elvárásoknak, a kor színvonalának és ezzel az alkotmányos követelményeknek.  Ennek érdekében
a) gondoskodjon a sorkatonák elhelyezésére és ellátására vonatkozó, őket közvetlenül érintő részletes szabályok (különösen a fűtés, a világítás, a melegvízellátás, a higiénés körülmények, a körlet berendezése és maximális létszáma, az élelmezés, a mosás és a tisztacsere, az egyenruházat állapota) áttekinthető, hozzáférhető, kihirdetett jogszabály(ok)ban való megállapításáról;
b) gondoskodjon arról, hogy a szabályozás tartalmilag feleljen meg a mai kor társadalmi elvárásainak;
c) vizsgálja meg, hogy a kívánatos szint elérése érdekében milyen rövid és középtávú intézkedéseket kell tenni, ennek keretében különösen mérje fel azt, hogy milyen időbeli ütemezésben milyen anyagi ráfordításra van szükség, és saját hatáskörben, avagy más szervek bevonásával gondoskodjon a szükséges források rendelkezésre bocsátásáról;
d) a kérdés általános rendezéséig is gondoskodjon a ma hatályos normák szigorú betartásáról, és ennek ellenőrzéséről.

2. A hatályos szabályozók és a gyakorlat átalakításával gondoskodjon arról, hogy a katonák élelmezése folyamatosan tartalmazza a napi C-vitaminszükséglet kielégítését biztosító élelmiszereket (friss zöldség, gyümölcs).

3. Kezdeményezze a Hkt. olyan módosítását, melynek eredményeként a sorkatonáknak csak a megállapításokban említett legitim célok megvalósításához feltétlenül szükséges időben kelljen a szolgálati helyen tartózkodniuk. A törvényi szabályozás módosításig is tegye meg azokat az intézkedéseket, amelyek a szolgálati hely elhagyásának adhatóságából eredő visszaélések csökkentése érdekében szükségesek.

4. Intézkedjen annak a gyakorlatnak a megszüntetésére, mely szerint az újonnan bevonult sorkatonáknak meghatározott ideig megtiltják a körlet elhagyását, vagy indokoltság esetén vizsgálja meg a  jogszerű korlátozás lehetőségét.

5. Intézkedjen a segélyhelyen fekvő betegek munkavégzésre való igénybevételének megszüntetésére.

6. Gondoskodjon a feladatok és a feltételek olyan összhangjának megteremtéséről, amelyben a jogszabályok, és különösen a pihenőidőre és a szabadidőre vonatkozó előírások maradéktalanul betarthatók.

7. Jogszabályi módosítással avagy a joggyakorlat egységesítésével gondoskodjon arról, hogy a honvédségnél a más kereső foglalkozás iránti kérelmeket egységes elvek szerint bírálják el.

8. Kezdeményezze a Hszt. olyan módosítását, melynek értelmében az új fizikai alkalmassági követelményeknek csak a törvény hatályba lépése után hivatásos állományba vetteknek kelljen megfelelniük. Ha ezzel nem ért egyet, olyan módosítást kezdeményezzen, mely szerint a törvény hatályba lépése előtt hivatásos állományba vettek közül csak a hatályba lépéskor a 35. évüket be nem töltött személyeknek kelljen megfelelniük a fizikai alkalmassági követelményeknek. Ez utóbbi esetben azonban gondoskodjon arról, hogy az érintett hivatásos állomány részére a honvédség ténylegesen és teljes körűen biztosítsa a felkészüléshez szükséges anyagi, technikai, személyi és munkaidőkedvezmény-beli feltételeket.

9. Ismételten kérem, hogy tegyen intézkedést a bizalmi rendszer átalakítására, amely a sorállomány panaszhoz való jogával összefüggésben jelentős előrelépést hozhat. 	 

10. Erősítse meg, és szükség esetén szervezze át a HM és a honvédség ellenőrzési rendszerét, gondoskodjon arról, hogy az általános és speciális ellenőrző szervek alkalmasak és képesek legyenek a jogszabályoktól és egyéb hatályos normáktól való rendszeres, illetve jelentős eltérések megakadályozására.

Kérem a honvédelmi minisztert, hogy ajánlásaim elfogadásáról és intézkedéseiről az Obtv. 20.§ (1) bekezdésére, 21.§ (2) bekezdésére és 25.§-ára figyelemmel 30, a jogalkotást érintő kérdésekben pedig 60 napon belül szíveskedjék értesíteni.  

Budapest, 1999. december 30.

Dr. Polt Péter