OBH 5800/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

Egy panaszos 1999. december 13-án azért fordult az országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert sérelmesnek tartotta a TESCO Global Rt. tulajdonában lévő székesfehérvári hipermarket biztonsági szolgálatának lopás gyanúja miatt tett intézkedését illetve feljelentését, valamint Csór község jegyzőjének szabálysértési ügyben hozott határozatát, illetve  a panaszos fellebbezése alapján tett intézkedését. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§-ának (1) bekezdésében foglalt rendelkezés alapján az ügyben a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével, illetve a jogorvoslathoz való joggal összefüggő alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem gyanúja miatt indítottam vizsgálatot.
Vizsgálatom során a panaszos által becsatolt, a szabálysértési eljárás során keletkezett iratokat használtam fel. 

A megállapított tényállás

Csór Önkormányzat jegyzője 2000. január 5-én kelt, 27-32/1999. számú határozatában az 1968. évi I. törvény 48.§ (1) bekezdésének a) pontjában rögzített rendelkezésre hivatkozva megszüntette a panaszos ellen lopás szabálysértésének gyanúja miatt indult eljárást.  A határozat rendelkező része a következőképpen szólt: " (...) a hatóságomnál folytatott eljárást az 1968. évi I. törvény (..) 48.§ (1) bekezdés a) pontja alapján megszüntetem." A határozat indoklása - többek között - a következőket tartalmazta: "az eljárás során megállapítottam, hogy a biztonsági szolgálat sem tud egyértelmű magyarázatot adni arra, hogy az eset mely fél hibájából keletkezett. A biztonsági őrnek munkája során egy biztonsági kapu jelzése esetén meg kell vizsgálni, hogy mely termék miatt keletkezett a jelzés. Esetünkben ez könnyen megállapításra kerülhet, mivel az elkövető az árut nem elrejtve igyekezett kihozni a vásárlótérből, hanem jól látható helyen helyezte l, ami véleményem szerint nem szándékos eltulajdonításra vall. A biztonsági szolgálat őre sem zárta ki annak a lehetőségét, hogy a pénztáros hibájából keletkezett a probléma, így azt gondolom a rendelkezésre álló adatok és bizonyítékok alapján nem egyértelműen állapítható meg a lopás ténye, illetve  a lopás szabálysértés elkövetése. Tekintettel az elkövető személyére és a szabálysértés bekövetkeztének körülményeire a rendelkező részben foglaltak szerint határoztam. Határozatom az 1968. évi I. törvény előírásain alapul." 
A panaszos 2000. január 25-én fellebbezést nyújtott be a megszüntető határozat ellen. A fellebbezésben a panaszos a következőképpen fogalmazott: " A határozat indoklás részének 1. bekezdésében nem fedi a valóságot az a  rész, amely szerint "... Sz.Z.-t a biztonsági őr megállította...". A biztonsági őr akkor érkezett oda, miután már a pénztárossal megállapítottuk a jelzés okát, és vártunk a termék blokkolására, a rakodópult mellett állva. Az I. bekezdés utolsó mondata a számból soha nem hangzott el, sőt kifogásoltam a feljelentésben való használatát is. (...) A rendelkező részben az 1968. évi I. törvény 48.§ (1) bekezdése a) pontja alapján az eljárás megszüntetése:"...azt nem a felelősségre vont személy követte el..." Ennek - értelmezésem szerint - ellentmond  az indoklás 4. bekezdés utolsó mondata, melyben az "egyértelműen" szó kétségeket ébreszt, elhagyásával érvényesülhet fent említett paragrafus. (...) Továbbra is fenntartom állításomat, a vád feltételezésen alapul, az előzmények tisztázatlanok." 
2000. február 7-én Csór község jegyzője a következő határozatot hozta: "A 2000. január 5-én kelt 27-32/1999. számú határozatom indoklási részét az alábbiak szerint javítom. Az indoklási rész első bekezdése 2. és 3. mondata helyébe a feljelentésben leírtak szerint pontosítva kerül: Pénztártól való távozás után bejelzett az áruvédelmi kapu, és megállapították, hogy egy gyermek kabát nem került kifizetésre. Az indoklás utolsó bekezdésének utolsó mondata helyesen így szól: A biztonsági szolgálat őre sem zárta ki annak lehetőségét, hogy a pénztáros hibájából keletkezett a probléma, így azt gondolom a rendelkezésre álló adatok és bizonyítékok alapján nem állapítható meg a lopás ténye, illetve a szabálysértés elkövetése. A fent megjelölt határozatomban a Tesco Global Rt. biztonsági szolgálatának feljelentését pontatlanul idéztem. Sz. Z. a határozat kézhezvétele után fellebbezést nyújtott be, melyben ezt kifogásolta. Sz. Z. a határozat érdemi rendelkezését nem sérelmezte, s a határozatban pedig valóban elírás miatt  történt a hiba." 
A panaszos az általa adott tájékoztatás szerint a javított határozatot elfogadta.

Az ügy jogszabályi háttere

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól

A törvény hatálya

3. § (1) A közigazgatási szerv eljárása során államigazgatási ügyben e törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
(7) E törvény hatálya a szabálysértési és az állampolgársági eljárásra nem terjed ki.

48. § (1) A közigazgatási szerv a határozatot név-, szám- vagy számítási hiba és más hasonló elírás esetén - a szükséghez képest az ügyfél meghallgatása után - kijavíthatja vagy kicserélheti.

1968. évi I. törvény a szabálysértésekről

Az eljárás megszüntetése

48. § (1) A szabálysértési hatóság az eljárást megszünteti, ha:
a) a cselekmény nem szabálysértés, azt nem a felelősségre vont személy követte el, vagy az elkövető nem vonható felelősségre;
b) a cselekmény olyan kötelesség megszegésében áll, amelyet jogerős egyedi államigazgatási határozat állapít meg;
c) a cselekmény miatt büntető eljárás van folyamatban, illetőleg a cselekményt ilyen - vagy szabálysértési - eljárás során már elbírálták;
d) az elkövető személyét, tartózkodási helyét vagy az elkövetés tényét nem sikerült tisztázni, és az eljárás folytatásától nem várható eredmény;
e) az elkövető meghalt;
f) a felelősségre vonást azért mellőzi, mert a szabálysértés jelentéktelensége miatt büntetés vagy intézkedés alkalmazása szükségtelen;
g) figyelmeztetést alkalmaz;
h) az elkövető felelősségre vonása nélkül vagy a figyelmeztetés mellett mond ki elkobzást.
(2) Ha az ismeretlen elkövető kiléte a felderítés során nem állapítható meg, az eljárást a rendőrség illetékes szerve szünteti meg.
(3) Az eljárás megszüntetését a szabálysértési hatóság közli:
a) az elkövetővel és a sértettel, feltéve, hogy az eljárás megindításáról tudomást szereztek;
b) azzal, akire a megszüntető határozat rendelkezést tartalmaz.
61. § (1) Eljárási költség mindaz a költség, amely az ügyben az eljárás megindításától a büntetés végrehajtásáig - ideértve a felügyeleti intézkedést követő eljárást is - az állam előlegezett, valamint az elkövetőnek és a magánindítvány előterjesztőjének az ügyben felmerült indokolt készkiadása.
(4) Az eljárás megszüntetése esetén az eljárási költség az államot terheli, kivéve, ha a szabálysértési hatóság az elkövető felelősségét megállapította, de a felelősségre vonás mellőzésével vagy figyelmeztetéssel szüntette meg az eljárást.
(5) Az elkövető és a tanú elővezetésével felmerülő költséget - az eljárás megszüntetése esetén is - az elővezetett viseli.
(6) Az eljárási költség a határozat jogerőre emelkedésétől számított két év alatt elévül.
VI. Fejezet
Jogorvoslatok és felügyeleti intézkedések
Fellebbezés
68. § (1) A szabálysértési hatóságnak az ügy érdemében hozott első fokú határozata ellen az elkövető, valamint a sértett fellebbezhet. Aki kártérítést kért vagy a kárigényét bejelentette, illetőleg akire nézve a határozat rendelkezést tartalmaz, a határozat őt érintő része ellen ugyancsak fellebbezéssel élhet.
(2) Az eljárás során hozott egyéb határozat ellen az érintett személy akkor fellebbezhet, ha a szabálysértési hatóság bírságot (55. és 56. §) szab ki, eljárási költséget állapít meg, vagy a fellebbezést e törvény külön megengedi.
(3) Fellebbezni a határozat kihirdetésekor vagy a kézbesítéstől számított tizenöt napon belül lehet. A fellebbezést az első fokú szabálysértési hatóságnál kell benyújtani. Az első fokú szabálysértési hatóság a fellebbezést és az eljárásban keletkezett összes iratot - a fellebbezési határidő leteltétől számított 8 napon belül - felterjesztheti a másodfokú szabálysértési hatósághoz.
(4) A fellebbezésnek a határozat végrehajtására halasztó hatálya van.
69. § (1) Ha a fellebbezés elkésett, vagy azt nem a jogosult terjesztette elő, az első fokú szabálysértési hatóság a fellebbezést elutasítja.
(2) A fellebbezett ügyben a másodfokú szabálysértési hatóság rendszerint az iratok alapján dönt. Szükség esetén azonban az érdekelteket megidézheti és meghallgatásuk, valamint az egyéb beszerzett bizonyítékok alapján határoz. A bizonyítás felvételére az első fokú szabálysértési hatóságot is utasíthatja. Az érdemi határozatot harminc napon belül meg kell hozni.
(3) A másodfokú szabálysértési hatóság az első fokú határozatot
a) helybenhagyja;
b) megváltoztatja;
c) hatályon kívül helyezi és az eljárást megszünteti, vagy új eljárást rendel el, illetőleg más megfelelő intézkedést tesz.
(4) A másodfokú szabálysértési hatóság határozatának közlésére a 63. § megfelelően irányadó. A határozat kézbesítése az első fokú szabálysértési hatóság útján történik.
70. § (1) Ha felettes államigazgatási szerv a felügyeleti jogának gyakorlása során megállapítja, hogy az alárendelt szervnek a szabálysértés miatt hozott határozata vagy intézkedése jogszabály rendelkezésébe ütközik, a törvénysértést orvosolja. Ennek során a határozatot (intézkedést) az elkövető terhére nem módosíthatja, a szabálysértési eljárás törvénysértő megszüntetése esetén azonban - a határozat jogerőre emelkedésétől, illetőleg az intézkedés megtételétől számított hat hónapon belül - új eljárást rendelhet el.

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról

16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

A vizsgálat megállapításai

I. A.) Vizsgálatom során megállapítottam, hogy Csór község jegyzője többszörösen jogszabálysértő módon járt el a szabálysértési ügy elintézésekor. 
1.) Egyrészt eredeti határozatában nem jelölte meg pontosan a szabálysértési eljárás megszüntetésének okát. A hivatkozott jogszabály-hely (az 1968. évi I. törvény 48.§ (1) bekezdésének a) pontja) három megszüntetési okot is megjelöl: a cselekmény nem szabálysértés, azt nem a felelősségre vont személy követte el, vagy az elkövető nem vonható felelősségre. Az a) pont puszta megjelölése a megszüntetésre alapot adó tényleges ok megnevezése nélkül bizonytalan helyzetet teremt, amelyben nem egyértelmű, hogy a határozat meghozatalának indokául szolgáló ok valójában mi volt. Ezt  a jogszabálysértést azonban a kijavításról szóló - egyébként szintén jogszabályt sértő határozat - kiküszöbölte. A határozat indoklásának egy meghatározott mondatából ugyanis (" (...) a rendelkezésre álló adatok és bizonyítékok alapján nem egyértelműen állapítható meg a lopás ténye, illetve  a lopás szabálysértés elkövetése.) a "kijavító" határozat törölte az "egyértelműen" szót. A törölt szó nélkül olvasott mondat lényegében alkalmas a 48.§ (1) bekezdésének d) pontjában megjelölt megszüntetési ok alátámasztására.
2.) Másrészt a jegyző egy olyan jogszabályi rendelkezésre hivatkozva javította ki a panaszos fellebbezése nyomán saját korábbi határozatát, amelynek hatálya - egy kifejezett jogszabályi rendelkezés szerint - nem terjed ki a szabálysértési ügyekre. Ugyanakkor ráadásul olyan jogintézményt vett igénybe a szabálysértési eljárás során, amelyet a szabálysértésekre vonatkozó törvény nem is ismer.
3.) Harmadrészt a jegyző a határozat kijavítását célzó eljárásával megakadályozta, hogy a panaszos által előterjesztett fellebbezés - a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően-  a felettes szervhez kerüljön. 
4.) A 2.) pontban feltárt jogszabálysértés mellett látszólag formai jelentőségűnek tűnhet, eljárásom szempontjából mégis nagy súlyúnak tekintettem a következőket: Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló törvény 48. § (1) szerint a közigazgatási szerv a határozatot név-, szám- vagy számítási hiba és más hasonló elírás esetén - a szükséghez képest az ügyfél meghallgatása után - kijavíthatja vagy kicserélheti. E paragrafus kizárólag a formai hibák kiküszöbölésének, pontosításának esetére alkalmazható. Az itt elhelyezett szabályok azonban sosem érinthetik a döntés érdemi részét. Kijavításnak akkor van helye ha például az ügyfél nevét tévesen írták, az elvégzett számítás összeadási hibát tartalmaz. A kijavítás tehát lényegében technikai jellegű beavatkozás. A kijavítás még államigazgatási eljárás esetén sem lehet egy - a tényállás megalapozottságát vitató - tehát érdemi kifogásokat megfogalmazó beadvány elintézésének eszköze. 
5.) A határozat rendelkező része a szabálysértési törvény 48.§ (1) bekezdésének a) pontjában foglalt megszüntetési okok valamelyikére hivatkozott, de az indoklás ("azt gondolom a rendelkezésre álló adatok és bizonyítékok alapján nem egyértelműen állapítható meg a lopás ténye, illetve  a lopás szabálysértés elkövetése.") lényegében a törvény ugyanazon paragrafusa azonos bekezdésének d) pontjában rögzített okról tesz említést (a bekezdés utolsó fordulata: "az elkövetés tényét nem sikerült tisztázni, és az eljárás folytatásától nem várható eredmény") A rendelkező rész és az indoklás között tehát nincs összhang, az indoklás nem alkalmas a rendelkező rész alátámasztására.

Az országgyűlési biztos az eljárásának tárgyául szolgáló sérelem alkotmányos jogokkal való kapcsolatának megítélésénél az összes alkotmányos jog halmazából egyfajta szűkítéssel jut el azon jogok köréhez, amelyek az adott sérelemmel összefüggésben egyáltalán szóba jöhetnek. Az országgyűlési biztos munkája szempontjából egyszerűbb az az eset, amikor beadványában maga a panaszos jelöli meg az általa relevánsnak tartott alkotmányos jogokat, ilyenkor ugyanis a biztos elemzését és érdemi vizsgálatát is csak ezen alkotmányos jogokra terjeszti ki. Ha a panaszos nem jelölte meg konkrétan az általa megsérülőnek vélt alkotmányos jogokat, akkor a biztos kénytelen maga körülhatárolni az első látásra szóba jöhető jogok körét. A konkrét panasz érdemi vizsgálata értelemszerűen sohasem terjedhet ki a beadványban megjelölt sérelem valamennyi alkotmányos joggal fennálló esetleges kapcsolatára. Az országgyűlési biztos munkáját ellehetetlenítené az az értelmezés, amely szerint a konkrét alkotmányos jog hiányában a beadványról vélelmezni kell, hogy abban a panaszos a biztostól valamennyi alkotmányos jogra kiterjedő vizsgálatot kér. A továbbiakban - lévén, hogy a panaszos az általa érintettnek vélt alkotmányos jogot nem jelölte meg, az elemzésem során érintettnek tekintett alkotmányos jogokból indultam ki:

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése kimondja, hogy "A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam."

Az Alkotmánybíróság már számos határozatában foglalkozott a jogállamiság elve illetve jogbiztonság követelménye tartalmi kibontásával. 11/1991. (III. 29.) AB határozatban az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a szerzett jogok megvonása sérti a jogállamisághoz szervesen kapcsolódó jogbiztonság elvét. A 32/1991. (VI. 6.) AB határozat kifejtette, hogy a jogbiztonság a jog viszonylagos stabilitását jelenti, amely azonban nem abszolút. „A mostani rendszerváltásban az Alkotmánnyal összeegyeztethetetlen jogszabályok alkotmányos keretek közötti revíziója a jogállamiságnak éppúgy kritériuma, mint a korábbi jogszabályok - és az azokon alapuló jogviszonyok - időtállósága.” Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság lényegéhez tartozik a jogbiztonság, ezen belül a szerződésekbe vetett bizalom, a szerződések érinthetetlensége, a szerződési feltételek állandósága, amelyet az állam sem változtathat meg. Az Alkotmánybíróság már több alkalommal kifejtette, hogy a jogállamiságból fakadó jogbiztonság maga is összetett követelmény: A jogbiztonságot alkotó komponensek egyike az állami beavatkozás korlátok közé szorítása, mivel a korlátlan állami beavatkozás lehetősége a jogalanyokat - a természetes és jogi személyeket egyaránt - szüntelen jogbizonytalanságban tartja, s így összeegyeztethetetlen a jogállam fogalom lényegével. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az Alkotmány zárt rendet alkot az államhatalom gyakorlására: egyetlen tényező sem rendelkezik kizárólagos, ellenőrzés nélküli hatalommal. A jogállamban a közhatalom gyakorlásának szigorúan és egyértelműen meghatározott rendje van, az egyéni szabadságjogok lehető legtágabb védelme mellett. A jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket. Az országgyűlési biztosok gyakorlata szempontjából rendkívül nagy jelentőségű megállapításokra jutott az Alkotmánybíróság az 57/1991.(XI.8.) AB határozatban, amikor a következőket fejtette ki: "Egy jogállamban a törvényhozó akaratát tiszteletben kell tartani és érvényre kell juttatni. Ha tehát a jogalkalmazási gyakorlat valamely rendelkezés alkotmányellenes értelmezésével szembeszegül a törvénnyel, a jogalkalmazó szerveket kell a megfelelő jogi eszközök alkalmazásával rászorítani a törvény (vagy más jogszabály) alkotmányos értelmezésére és alkalmazására, nem pedig a jogalkotót "megbüntetni" a jogalkalmazó szervek Alkotmányba ütköző jogértelmezése miatt azáltal, hogy az Alkotmánybíróság megsemmisíti a helyes értelmezés mellett nem alkotmányellenes rendelkezését."
Az Alkotmánybíróság határozataiból a jogállamiság illetve jogbiztonság követelményére vonatkozó és a jogalkalmazó szervekre is értelmezhető legfontosabb kritériumként a kiszámíthatóságra vonatkozó elvárás olvasható ki.
Ha valamely jogalkalmazói intézkedés, mulasztás, stb., az országgyűlési biztos  vizsgálatának szempontjából vélelmezhetően relevánsnak tekintett alkotmányos jog bármely részjogosítványára negatív kihatással van, akkor az adott alkotmányos joggal összefüggő sérelem már megállapítható. A feltárt jogszabálysértések mindegyike sértette a jogbiztonság követelményét, mindegyik a kiszámíthatóság ellenében hatott.
Az országgyűlési biztosok gyakorlata szerint bizonyos alkotmányos jogok illetve rendelkezések - a jogbiztonságra vonatkozó rendelkezés is ilyen - nem hívhatóak fel önmagukban, csak más alkotmányos joggal együtt, vagy olyan érdeksérelem megjelölése mellett, melyek kifejezetten a jogbiztonság követelményével összefüggő sérelem illetve visszásság következtében merültek fel. Ezt a szabályt az a megfontolás indokolja, hogy a jogbiztonság követelményéből - valamint a tisztességes eljáráshoz való jogból levezethető eljárási szabályok és egyéb előírások sohasem önmagukban jelentősek hanem az általuk védett anyagi jogi előírásokkal illetve jogos érdekekkel együtt. Ebből az következik, hogy ha egy - akár többszörösen is - jogszabálysértő eljárás nem hozza hátrányosabb helyzetbe a panaszost, mint amelyben a jogszabályok teljes betartása mellett lenne része, akkor alkotmányos jogokkal kapcsolatos  sérelem a jogbiztonsággal összefüggésben nem állapítható meg. A fent kifejtettekből az előbbi következetés ellentéte is levezethető: Ha a jogszabálysértő eljárás hátrányosabb helyzetbe hozza a panaszost, mint amelyben a jogszabályok teljes betartása mellett lenne része, akkor a jogbiztonság követelményével összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos  sérelem megállapítható. 

Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a szabálysértési eljárás megszüntetéséről hozott - jogszabálysértő - határozat a formai hibák ellenére a jogkövetkezmények szempontjából nem hozta hátrányosabb helyzetbe  a panaszost, mint amelyben a jogszabályok teljes betartása mellett lett volna része. A jegyző a megszüntetésre vonatkozó döntés szempontjából nem a megfelelő okra hivatkozott, de a panaszos szemszögéből ez irreleváns, mivel a jegyző által alkalmazott jogkövetkezmény számára kedvező volt.  A jegyző a jogszabályok betartása mellett sem hozhatott volna a panaszos számára kedvezőbb határozatot. 

Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése szerint: "A Magyar Köztársaságban a törvényekben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti." 
Az Alkotmány a jogorvoslathoz való jogot az alkotmányos alapjogok között rögzíti. Az, hogy az 57. § (5) bekezdése szerint a jogorvoslati jogot mindenki "a törvényekben meghatározottak szerint” gyakorolhatja, utalás az eltérő szabályozási lehetőségekre az egyes eljárásokban, arra, hogy a jogorvoslatnak többféle formája lehet. A jogorvoslathoz való jog, mint alkotmányos alapjog immanens tartalma az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetősége. Ugyanakkor az ilyen felülvizsgálatot nem biztosító jogorvoslat nem feltétlenül alkotmányellenes a nem érdemi, nem ügydöntő határozatok esetén. Megállapítottam, hogy a tényállás teljes felderítéséhez fűződő érdek jogos érdeknek tekinthető és ha mint ilyen sérelmet szenved, megilleti az érintettet a jogorvoslathoz való jog. Abban az esetben azonban, ha a jogalkalmazó szerv - bár alaki jogszabálysértés mellett, - de a jogorvoslati kérelmet előterjesztő számára is elfogadható módon maga orvosolja a jogorvoslati kérelem benyújtására alapul szolgáló körülményt, okot, akkor nem keletkezik alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság. A vizsgált ügyben azonban nem egyszerűen erről volt szó. Vizsgálatom során ugyanis hivatalból további jogszabály-sértéseket is észleltem. Saját vizsgálatom szempontjából ugyanakkor nem vehettem figyelembe az általam hivatalból észlelt jogszabálysértéseket, a kijavított határozat panaszos általi elfogadása ellenére. A jogorvoslathoz fűződő jog helyes értelmezése ugyanis logikailag feltételezi, hogy az a jogorvoslati kérelmet előterjesztő érdekeit védi. A jogorvoslati jogból levezethetően ezért az állami szervek sem biztosíthatnak erősebb védelmet a kérelem előterjesztőjének mint amilyennel a kérelem előterjesztője maga is megelégszik. Ha a kérelem előterjesztője saját korábbi kérelmének tartalmától eltérően utóbb egy szűkebb körű jogorvoslatot is elegendőnek tart, szélesebb védelmet egy állami szerv sem biztosíthat. A döntéshozó szervtől független szervhez fordulás joga önmagában értelmezhetetlen, az csak a másodfokú szerv által potenciálisan nyújtható jogvédelemmel együtt értelmezhető, ami szintén a kérelem előterjesztőjének érdekeit szolgálja. Ez utóbbi lehetőség az, ami a jogorvoslati kérelem másodfokú szervhez való felterjesztésének kötelezettségét tényleges tartalommal tölti ki.  Nem a kérelem felterjesztéséhez való jog az, amely védelmet érdemel, hanem az eredeti döntéshozótól független újabb - és az érdeksérelem orvoslására alkalmas - döntés meghozatalához fűződő jog. Ha a kérelem előterjesztője erről - az eredeti döntéshozó általi újabb döntés elfogadásának formájában - lemond, a  jogorvoslathoz való jog kiürül, további védelmet nem igényel. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben sem keletkezett.

II. Az áruház biztonsági szolgáltának személyzete által megtett intézkedéseket - hatáskör hiányában - nem vizsgáltam. Az áruház - és az áruház tevékenységét segítő személyzet - ugyanis az 1993. évi LIX. törvény 16.§ (1) bekezdésének alkalmazása szempontjából sem hatóságnak sem közszolgáltatónak nem minősíthető.

Budapest, 2000. március 31.

Dr. Polt Péter