OBH 4703/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása
	1999. júliusában az OBH 1326/1999. számú ügy vizsgálata alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot feltáró jelentéssel zárult. A jelentésben felkértem Pereszteg Község Önkormányzatának polgármesterét, hogy intézkedjen a panaszos Ausztriában tanuló, de ténylegesen Magyarországon, a Peresztegi Önkormányzat által fenntartott iskolában étkező gyermeke után járó étkezési díjkedvezmény utólagos visszafizetése érdekében. Válaszlevelében a polgármester arról tájékoztatott, hogy az ötven százalékos díjkedvezményre vonatkozó panaszosi igényt azért nem tartja megalapozottnak, mert a panaszos azon gyermeke, aki után a díjkedvezményt igénylik, ténylegesen nem veszi igénybe az étkeztetést. A panaszos pedig újra megkereste hivatalomat, sérelmezve, hogy a polgármester a visszafizetésre vonatkozó ajánlásnak nem tesz eleget. Tekintettel arra, hogy az OBH 1326/1999. számú ügyben a felek nem vitatták az étkeztetés tényleges igénybevételét, a panaszos beadványát úgy értelmeztem, mint amely egy új eljárás alapjául szolgálhat. A polgármester állásfoglalását pedig elfogadtam, figyelemmel arra, hogy az ajánlás csak a díjkedvezményre jogosult által ténylegesen igénybevett ebéd után járó összeg visszatérítésére vonatkozott. 
Az új beadvány alapján 1999. október  13-án ismételten vizsgálatot indítottam, tekintettel arra, hogy a panaszos által előadottak a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem fennálltára engedtek következtetni.
Eljárásom során írásban ismételten megkerestem a Pereszteg község polgármesterét, kérve, hogy az általam feltett kérdésekre az általa alapul vett jogszabályi rendelkezések megjelölésével válaszoljon. Telefonon kértem felvilágosítást a panaszostól, valamint a közigazgatási hivatal egyik munkatársától.

A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai
	Vizsgálatom céljának kizárólag azon kérdés megválaszolását  tekintettem, hogy jogosan tagadta-e meg az önkormányzat -1995. május hónaptól - a panaszos 1989-ben született Csaba nevű gyermeke után járó díjkedvezmény igénybevételét arra hivatkozva, hogy a gyermek ténylegesen nem veszi igénybe az étkezést. A polgármester arról tájékozatott, hogy a felnőtt adagban elszállítani engedélyezett, és vendégebédnek minősülő étel után nem tartja megalapozottnak a díjkedvezményre vonatkozó igényt. Arra a kérdésemre válaszolva, hogy mit jelent az önkormányzat gyakorlatában a "vendégebéd" fogalma, (ez a fogalom a panaszos beadványához csatolt, 1998. november 19-én kelt, az óvoda vezetőjétől származó és a panaszosnak címzett levélben szerepelt,) a polgármester azt válaszolta, hogy vendégebédnek az az étel minősül, amelyet nem az önkormányzat ellátási kötelezettségébe vonható személyi kör (tehát nem óvodások és iskolások) illetve nem is a közoktatási intézmények alkalmazottai fogyasztanak el. A polgármester tájékoztatása szerint az önkormányzat nem vitatja, hogy az ebédet a gyermekek fogyasztják illetve fogyasztották el. A panaszos pedig azt állítja, hogy az általuk elhordott ebédet gyermekei eszik meg. Ezt a tényt a továbbiakban - lévén, hogy a fentiekből megállapíthatóan ez nem volt vitatott  - nem vizsgáltam külön, vagyis bizonyítottnak tekintettem.  Vizsgálatom során a díjkedvezményre való jogosultság szempontjából nem tekintettem relevánsnak azt a körülményt, hogy 1995. májusa óta az önkormányzati rendeletben vendégebédre megállapított   díjat fizet a panaszos a gyermeke számára elhordott ebédért. Azt a tényt ugyanis, hogy az ételt a gyermek fogyasztja el, az önkormányzat nem vitatta - erről maga a polgármester tájékoztatott - az ételadagoknak pedig csak két fajtája van, egy óvodás és egy felnőtt adag, vagyis a "vendégebéd" nagysága és a gyermekeknek járó adag között nincs eltérés. Önmagában az a tény pedig, hogy az önkormányzat nem is a rendeletében meghatározott, iskolás korúakra vonatkozó kilencven forintos nyersanyagnorma alapján, hanem a panaszos szempontjából ennél kedvezőtlenebb összegben határozta meg a fizetendő díjat,  értelemszerűen nem alkalmas annak a következtetésnek a levonására, hogy a vendégdíjas ebédet felnőttek fogyasztják el. Önmagában abból a tényből hogy 1995. május 1-től a pénztárkönyvben az édesapa és nem a gyermekek nevén szerepel az ebéd, nem lehet azt a következtetést levonni, hogy azt felnőttek számára igénylik. A vendégebéd jellegből - és a kedvezmény önkormányzat általi megszüntetéséből - adódott ugyanis az a tény, hogy a befizetés mellett az édesapa nevét tüntetik fel és nem a befizető kilétének következménye az, hogy a vendégebéd után járó díjat fizettetik ki. Más szavakkal: a panaszos állítása szerint 1995. májusától azért fizetik a vendégebéd után járó díjat, mert az önkormányzat megszüntette a díjkedvezményt, és nem fordítva: tehát az önkormányzat  a díjkedvezményt nem azért szüntette meg, mert a panaszos illetve férje gyermekeinek járó étkeztetés helyett a saját étkeztetésükről való gondoskodást választották. Ez utóbbit sem az önkormányzat, sem a panaszos nem állította, és logikailag sem volt alátámasztható A díjkedvezmény megvonására időben hamarabb került sor mint a vendégebédek igénybevételére, ezért a díjkedvezmény megvonásának nyilvánvalóan nem lehetett indoka az, hogy vendégebéd után a kedvezmény nem jár. Bizonyítottnak tekintettem ezért azt a tényt, hogy  a panaszos és férje 1995. májusától a gyermeküknek járó étkeztetésért fizetik a vendégebéd díját, illetve azt hogy erre a díjkedvezmény megvonása miatt kényszerültek. Az önkormányzat a díjkedvezmény 1995. májusi  megvonásának indokaként kizárólag az alábbiakban kifejtetteket jelölte meg, semmi mást. Vizsgálatom során abból indultam ki,  az önkormányzat által a díjkedvezmény megvonásának indokaként megjelölt körülményeket kell összevetni a jogszabályok által a díjkedvezmény feltételeként meghatározott körülményekkel.
	Amint azt a panaszos új beadványában leírta, az 1991. szeptember 1. és 1995. május 1. közötti időszakban mindegyik Ausztriában tanuló gyermeke után megkapta a díjkedvezményt. Az ezután következő időszakra ugyanezt - a polgármester által hivatalomhoz eljuttatott  tájékoztatás szerint - azért tagadta meg az önkormányzat, mert 1995. áprilisában tudomásukra jutott, hogy a házaspár gyermekei "a tanköteles kor betöltését követően is igénybe veszik az 50 %-os kedvezményt", ekkor szüntették meg a díjkedvezményt. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a házaspár öt gyerekének születési évei a következők: 1985, 1987, 1989, 1992, 1995. A tankötelezettség felső korhatárát tehát - sem a panasz keletkezésének időpontjában, sem a jelentés keletkezésének időpontjában - nem töltötte be még egyik gyermek sem. A tankötelezettség alsó korhatárának viszont a díjkedvezmény igénybevétele szempontjából semmiféle jelentősége nincs. A díjkedvezmény igénybevétele szempontjából legfeljebb annak volna jelentősége, hogy  a két szülő valóban nevel-e három vagy több gyermekkorút, ezt a körülményt azonban az önkormányzat nem vitatta. A díjkedvezmény megszüntetésének időpontjában hatályos jogszabály-szöveg - az 1993. évi III. törvény 60.§ (1) bekezdésének 1994. szeptember 1-től 1995. június 30.-ig hatályos állapota - szerint a gyermekek napközbeni ellátásaként - többek között - annak a gyermeknek az (...)  étkeztetését kell megszervezni, akinek szülei, nevelői, gondozói (a továbbiakban: szülő) munkavégzésük vagy betegségük miatt a napközbeni ellátást nem képesek biztosítani. A törvény akkor még hatályos 115/A. §-ának (1) és (4) bekezdésében foglalt rendelkezés szerint a gyermekek napközbeni ellátása keretében biztosított étkeztetés (a továbbiakban: gyermekétkeztetés) személyi térítési díjának megfizetésére a szülői felügyeleti joggal rendelkező törvényes képviselő köteles. A gyermekek napközbeni ellátása keretében biztosított étkeztetés esetén három- és többgyermekes családoknál gyermekenként az intézményi térítési díj 50%-át kedvezményként kell biztosítani. Egyik rendelkezésből sem következik, hogy a díjkedvezmény igénybevételének további feltétele lenne a három- és többgyermekes családok esetén az, hogy a gyermekeknek be kell töltenie a tanköteles kor alsó vagy felső korhatárát.
	Az étkezési díjkedvezmény megszűnéséről a panaszost a díj befizetésekor szóban tájékoztatták, oly módon, hogy közölték vele, miszerint ezentúl a vendégebéd után járó díjat kell fizetni az elhordott ebédekért. 
A szociális törvény fent idézett rendelkezései a vizsgált időpontban - és a gyermekvédelmi törvény hatálybalépésig terjedő időszakban - a személyes gondoskodást nyújtó alapellátások között szabályozták a gyermekek napközbeni ellátását és ezen belül étkeztetését. A törvény személyes gondoskodást nyújtó ellátásokra vonatkozó IV. fejezetének 56.§-ának (1) bekezdése szerint a szociálisan rászorultak részére személyes gondoskodást nyújtó ellátást (a továbbiakban: személyes gondoskodás) az állam, valamint az önkormányzatok biztosítják. Ebből logikailag az következik, hogy valamennyi személyes gondoskodást nyújtó ellátást szociális rászorultság alapján lehetett - és a jogszabály most hatályos szövege szerint lehet jelenleg is -  igénybe venni. Mivel a törvény sem általános jelleggel- tehát a hatálya alá tartozó ellátások összességére vonatkozóan - sem a személyes gondoskodást nyújtó ellátásokra vonatkozóan nem definiálta a szociális rászorultságot, ezért a szociális rászorultság mibenlétét a személyes gondoskodást nyújtó alapellátások mindegyikénél külön kell vizsgálni, és annak megállapításánál az adott ellátás feltételeként meghatározott körülményekből kell kiindulni. A gyermekek napközbeni ellátásának körébe tartozó étkeztetésnél ez azt jelenti, hogy mindenki szociálisan rászorultnak minősül, aki megfelelt a törvény 60.§-ának (1) bekezdésében a gyermekek napközbeni ellátásának igénybevételéhez meghatározott vagylagos feltételek valamelyikének. Más szavakkal: Egyrészt a szociális rászorultság a törvény 60. §-ában meghatározott feltételekhez képes nem többlet-feltétel, hanem azokkal azonos, másrészt a törvény sem az önkormányzati képviselőtestületnek mint jogalkotónak, sem a jogalkalmazónak nem ad mérlegelési jogot vagy többlet-követelmények megállapítására vonatkozó jogot arra az esetre amikor azok a gyermekek napközbeni ellátására vonatkozó szabályozásról illetve igénybevételének jogosságáról döntenek. A díjkedvezmény igénybevételéről rendelkező 115/A § pedig nem használja a "szociális rászorultság" kifejezést akkor amikor a díjkedvezményre jogosultak körét meghatározza. A díjkedvezmény igénybevétele szempontjából tehát a szociális rászorultság kategóriája irreleváns, és csak a 115/A § által meghatározott feltételeket lehetett a vizsgált időszakban figyelembe venni.
A fent kifejtettek rögzítését két okból tartottam szükségesnek. Egyrészt azért mert az önkormányzat hivatalomhoz megküldött több válaszlevelében utalt az érintett család jó anyagi körülményeire, amit - az önkormányzat közvetett érvelésére tekintettel - úgy értelmeztem hogy az önkormányzat a díjkedvezmény megvonására vonatkozó döntésénél figyelembe vette a család anyagi viszonyait is. Másrészt azért, mert a közigazgatási hivatal egyik munkatársával vizsgálatom során folytatott telefonos megbeszélés alapján úgy tűnt, hogy a szociális rászorultság hiányára alapozott, díjkedvezményt megvonó önkormányzati döntés a közigazgatási hivatal szerint is elfogadható. 
	A gyermekek napközbeni ellátása egyik eseteként meghatározott étkeztetés nem azonos a törvény 62.§-ában szabályozott étkeztetéssel. Hogy két különböző fajta étkeztetésről van szó, amellett szól a törvény rendszertani értelmezése, hiszen a gyermekek étkeztetése a napközbeni ellátás egyik formájaként speciális típus a felnőtt étkeztetéshez képest. Ebből pedig az következik, hogy a gyermekek étkeztetésének feltételeit és a szociális rászorultságot is a felnőtt ékeztetés igénybevételéhez szükséges feltételektől eltérő szempontok alapján kell vizsgálni. 
	Vizsgálatom során végül azt is megállapítottam, hogy a panaszos által nevelt és Ausztriában tanuló összes gyermek állandó lakóhelye 1999. január 25-ig Pereszteg község volt. Ezt a körülményt vizsgálatom szempontjából azért tartottam fontosnak tisztázni, mert a mindenkori költségvetési törvények alapján az önkormányzatok - az általuk ellátott szociálpolitikai feladatok címén - csak azon személyek után jogosultak a normatív állami hozzájárulások igénybevételére, akik az adott településen állandó lakosok. A Magyar Köztársaság 1995. évi költségvetéséről szóló 1994. évi CIV. törvény 3. számú melléklete a 6. pontban a szociálpolitikai feladatokra jutó normatív hozzájárulásokat a következőképpen határozza meg: "Összege: 2200-2900 Ft/állandó népesség A települési önkormányzatok által külön törvény alapján nyújtandó pénzbeli és dologi szociális ellátásokhoz, valamint a szociális alapellátás körébe tartozó szolgáltatások működési költségeihez kapcsolódik e hozzájárulás. Az érintett feladatok különösen: rendszeres szociális és nevelési segélyezés, lakásfenntartási támogatás, ápolási díj, átmeneti (krízis) segélyezés, temetési segély, köztemetés, közgyógyellátás, szociális étkeztetés, valamint bölcsődés, óvodás, iskolás gyermekek és tanulók étkeztetésének támogatása, gyermekek napközbeni ellátása, beleértve a bölcsődei, óvodai és iskolai napközis ellátást, házi segítségnyújtást."
	Az 1999. január 25-i dátumot ezért a vizsgálatom szempontjából releváns időszak utolsó napjának tekintettem, az azt követő időszakra ugyanis az önkormányzat már nem vehetett igénybe normatív hozzájárulást a panaszos gyermekei után. 
Az új gyermekvédelmi törvény hatályba lépését - 1997. november 1.-t - követően már nem a szociális törvény, hanem a gyermekvédelmi törvény rendelkezései irányadóak a gyermekétkeztetésre. A gyermekek napközbeni ellátása, a gyermekvédelmi törvény 15. § (2) bekezdése szerint a személyes gondoskodás keretébe tartozó gyermekjóléti alapellátások közé tartozik. Az új gyermekvédelmi törvény 148. §-a alapján a három- és többgyermekes családok által igénybe vett gyermekétkeztetés esetén gyermekenként az intézményi térítési díj 50%-át éppúgy kedvezményként kell biztosítani, mint a szociális törvény korábbi rendelkezései szerint. A kedvezmény igénybevételére való jogosultság a jelenleg hatályos szabályozás szerint a három- és többgyermekes családok által igénybe vett gyermekétkeztetés esetén éppúgy nem függ további "szociális rászorultság"-ban megtestesülő vagy egyéb feltételtől, mint ahogy  a korábban hatályos szociális törvény-beli rendelkezések alapján sem. Az más kérdés, hogy  a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti alapellátások és gyermekvédelmi szakellátások térítési díjáról és az igénylésükhöz felhasználható bizonyítékokról szóló 133/1997. (VII. 29.) Korm. rendelet 2.§-ának (2) bekezdése szerint a személyi térítési díjat a kötelezett jövedelmi viszonyai és az intézményi térítési díj figyelembevételével kell megállapítani. Ez utóbbi rendelkezés csak és kizárólag  a személyi térítési díj mértékének meghatározása szempontjából releváns, de a normatív kedvezmény igénybevételére való jogosultság megítélése szempontjából irreleváns, annak megkérdőjelezésére nem nyújthat alapot.
Vizsgálatom során végül a tanulói jogviszony szünetelése és a díjkedvezményre való jogosultság közötti esetleges összefüggést elemeztem. Megállapítottam, hogy a tanulói jogviszony a közoktatási törvény által alkalmazott kategória, a díjkedvezményre illetve a gyermekek étkeztetésére vonatkozó igény azonban nem a tanulói jogviszonyon alapul, hanem szociális tényezőkön. Így a tanulói jogviszony szünetelése sem lehet kihatással a díjkedvezményre való jogosultságra. A tanulói jogviszony szünetelése és a díjkedvezményre való jogosultságra közötti esetleges összefüggés a mindenkori költségvetési törvények alapján sem támasztható alá. Ezek a törvények ugyanis legfeljebb a tanulói jogviszony szünetelésének a közoktatási célú normatív hozzájárulások igénylésre tett hatásáról rendelkeznek, de az étkezési díjkedvezménnyel való kapcsolatot ezek sem teremtenek. A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 69. §-a szerint egyébként a tanuló a tanulói jogviszonyon alapuló jogait - ha jogszabály másképp nem rendelkezik - a tanulói jogviszony szünetelése alatt is gyakorolhatja. Még ha a díjkedvezményre való jogosultságot vagy az étkeztetésre irányuló igényt a tanulói jogviszonyból levezethető jogosultságnak tekintenénk, a tanulói jogviszony szünetelése akkor sem szolgálhatna alapul egy díjkedvezmény megvonására vonatkozó döntéshez.
	Amint azt az Alkotmánybíróság már több határozatában kifejtette, a jogállamiság egyik fontos alkotóeleme a jogbiztonság amely egyebek között megköveteli, hogy az állampolgárok jogait és kötelességeit a törvényben megszabott módon kihirdetett és bárki számára hozzáférhető jogszabályok szabályozzák, illetve hogy meglegyen a tényleges lehetőség arra, hogy a jogalanyok magatartásukat a jog előírásaihoz tudják igazítani. A jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték és ebből eredően meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind a jogalkalmazó szervekre. A jogbiztonság követelményéből a jogalkalmazó szervekre háruló egyik legfontosabb kötelezettség a megalapozott döntések meghozatalának kötelezettsége. Az országgyűlési biztosok saját gyakorlatuk során, a kifejezetten a jogalkotási tevékenységre koncentráló Alkotmánybírósági határozatok alapulvételével kialakították azt a tételt, mely szerint a jogbiztonságból a jogalkalmazó szervekre háruló kötelezettségek a tisztességes eljárás követelményében összegezhetőek. A tisztességes eljárás kötelezettsége ugyanazon viszony másik oldalát szemlélve egy jogosultság-csoportot biztosít az állampolgárok számára. Amikor tehát az eljáró hatóság tevékenysége során megszegi valamely, a tisztességes eljárás részének tekinthető kötelezettségét, akkor szükségszerűen megsérti a jogbiztonság követelményéből fakadó állampolgári jogot, a tisztességes eljáráshoz való jogosultságot.
	Alkotmányos jogokkal kapcsolatos  sérelmet okoz a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével (Alkotmány 2.§ (1) bekezdés) összefüggésben az önkormányzat, amikor a jogszabályok által nem ismert feltételhez köti valamely normatív kedvezmény igénybevételét és erre hivatkozva azt megtagadja. 
	Az országgyűlési biztosok gyakorlatában alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság akkor állapítható meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, vagyis túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. (Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a korlátozás akkor is, ha egyáltalán nem korlátozható (abszolút) jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint. Ez utóbbi fordulatnak azonban a konkrét esetben nincs jelentősége.)
Jogszabály által adott mérlegelésre vonatkozó felhatalmazás nélkül egyik jogalkalmazó sem állapíthat meg valamely jogosultság kriériumaként további -  a jogszabály által nem ismert - feltételt.
	Nem tekinthető alkotmányos cél által vezéreltnek és ezért alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben az önkormányzat, amikor a gyermekétkeztetés után fizetendő díj csökkentését szolgáló díjkedvezményt a jogszabályok által nem ismert további feltételektől teszi függővé és erre hivatkozva a normatív kedvezmény igénybevételét  megtagadja. 
 
A vizsgálati megállapítások alapjául szolgáló jogszabályi rendelkezések

1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról (1994. IX. 1-től 1995. VI. 30-ig terjedő állapot)
60. § (1) A gyermekek napközbeni ellátásaként annak a gyermeknek nappali felügyeletét, gondozását, nevelését és étkeztetését kell megszervezni,
a) akinek szülei, nevelői, gondozói (a továbbiakban: szülő) munkavégzésük vagy betegségük miatt a napközbeni ellátást nem képesek biztosítani;
d) akivel együtt a családban három vagy több kiskorú van, kivéve azt, akire nézve eltartója gyermekgondozási segélyben, gyermekgondozási díjban vagy ápolási díjban részesül;
115/A. § (1) A gyermekek napközbeni ellátása keretében biztosított étkeztetés (a továbbiakban: gyermekétkeztetés) személyi térítési díjának megfizetésére a szülői felügyeleti joggal rendelkező törvényes képviselő köteles.
(4) A gyermekek napközbeni ellátása keretében biztosított étkeztetés esetén
c) három- és többgyermekes családoknál gyermekenként az intézményi térítési díj 50%-át
kedvezményként kell biztosítani.
116. § (1) A gyermekétkeztetés kivételével a személyes gondoskodást nyújtó szociális alapellátás keretében biztosított szolgáltatás személyi térítési díjának megállapításánál a kötelezett rendszeres havi jövedelme vehető figyelembe.

1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról
1. § (1) E törvény célja, hogy megállapítsa azokat az alapvető szabályokat, amelyek szerint az állam, a helyi önkormányzatok és a gyermekek védelmét ellátó természetes és jogi személyek, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező más szervezetek meghatározott ellátásokkal és intézkedésekkel segítséget nyújtsanak a gyermekek törvényben foglalt jogainak és érdekeinek érvényesítéséhez, a szülői kötelességek teljesítéséhez, illetve gondoskodjanak a gyermekek veszélyeztetettségének megelőzéséről és megszüntetéséről, a hiányzó szülői gondoskodás pótlásáról, valamint a gyermekvédelmi gondoskodásból kikerült fiatal felnőttek társadalmi beilleszkedéséről.
4. § (1) A törvény hatálya kiterjed a Magyar Köztársaság területén tartózkodó magyar állampolgárságú, az állandó tartózkodásra jogosító személyi igazolvánnyal rendelkező bevándorolt, a magyar hatóságok által menekültként elismert gyermekre és fiatal felnőttre, valamint szüleire.
5. § E törvény alkalmazásában
a) gyermek: a Magyar Köztársaság Polgári Törvénykönyvéről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 12. §-a (2) bekezdése szerinti kiskorú,
14. § (2) A gyermekek védelmét pénzbeli, természetbeni és személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti alapellátások, illetve gyermekvédelmi szakellátások, valamint e törvényben meghatározott hatósági intézkedések biztosítják.
15. § (2) A személyes gondoskodás keretébe tartozó gyermekjóléti alapellátások:
b) a gyermekek napközbeni ellátása,
31. § (1) A személyes gondoskodás igénybevétele - ha e törvény másként nem rendelkezik - önkéntes, az ellátást igénylő (a továbbiakban: kérelmező) kérelmére történik. Cselekvőképtelen személy kérelmét törvényes képviselője terjeszti elő, korlátozottan cselekvőképes személy a kérelmét törvényes képviselőjének beleegyezésével terjesztheti elő. A korlátozottan cselekvőképes személy és a törvényes képviselője között az ellátás igénybevételével kapcsolatban felmerült vitában - a tényállás tisztázása mellett - a települési önkormányzat jegyzője dönt.

Gyermekek napközbeni ellátása
41. § (1) A gyermekek napközbeni ellátásaként a családban élő gyermekek életkorának megfelelő nappali felügyeletét, gondozását, nevelését, foglalkoztatását és étkeztetését kell megszervezni azon gyermekek számára, akiknek szülei, nevelői, gondozói munkavégzésük, betegségük vagy egyéb ok miatt napközbeni ellátásukról nem tudnak gondoskodni.
146. § (1) A térítési díjra az e törvényben meghatározott kivételekkel az Szt. térítési díjra vonatkozó rendelkezései az irányadóak.
(3) A gyermekek napközbeni ellátása keretében biztosított gyermekétkeztetés kivételével a személyes gondoskodást nyújtó alapellátási szolgáltatások személyi térítési díjának megállapításánál a kötelezett rendszeres havi jövedelme vehető figyelembe.
148. § (1) A személyes gondoskodást nyújtó alapellátás keretében biztosított gyermekek napközbeni ellátása személyi térítési díjának megfizetésére a szülői felügyeleti joggal rendelkező szülő vagy más törvényes képviselő köteles.
(5) Gyermekétkeztetés esetén
c) három- és többgyermekes családoknál gyermekenként az intézményi térítési díj 50%-át,
kedvezményként [az a)-d) pont a továbbiakban együtt: normatív kedvezmény] kell biztosítani.
(6) A normatív kedvezmény csak egy jogcímen vehető igénybe. Nem jár a tanulónak az (5) bekezdés ba)-bb) pontja alatti kedvezmény azon étkezésére, amely kedvezményre a - szakképzésre vonatkozó rendelkezések szerint létrejött - tanulói szerződése alapján már jogosult.

133/1997. (VII. 29.) Korm. rendelet a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti alapellátások és gyermekvédelmi szakellátások térítési díjáról és az igénylésükhöz felhasználható bizonyítékokról

A rendelet hatálya
1. § (1) E rendeletet az állam, a helyi önkormányzat, a helyi kisebbségi önkormányzat által fenntartott (a továbbiakban együtt: állami) intézményben a gyermekjóléti alapellátás keretében biztosított gyermekek napközbeni ellátásáért, átmeneti gondozásáért, valamint a gyermekvédelmi szakellátás keretében biztosított utógondozói ellátásért (a továbbiakban együtt: intézményi ellátás) fizetendő térítési díjak megállapítására kell alkalmazni.

Gyermekek napközbeni ellátása
11. § (1) A Gyvt. gyermekétkeztetésért fizetendő térítési díjra vonatkozó szabályait kell alkalmazni
e) általános és középiskolai diákotthonban, kollégiumban nyújtott étkeztetésre
(2) Iskolai étkeztetésben részesülhet az a tanuló is, aki a napközit nem veszi igénybe. Az étkezések közül az ebéd külön is igényelhető.
(3) Ha az ellátást betegség vagy más ok miatt a jogosult nem kívánja igénybe venni, a távolmaradást az intézmény vezetőjénél be kell jelenteni. Ha a házirend kedvezőbben nem rendelkezik, a bejelentést követő naptól a kötelezett a távolmaradás idejére mentesül a térítési díj fizetésének kötelezettsége alól.

Ajánlás
	Élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20.§-ában biztosított jogommal, felkérem a Győr-Moson-Sopron Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy a jelentésben kifejtettek alapján hívja fel Pereszteg Község jegyzőjét a jogtalanul figyelembe nem vett étkezési díjkedvezmény utólagos visszafizetésére.

Budapest, 2000. július 31.

Gönczöl Katalin