OBH 4175/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

J.J. 1999. szeptember 6-án a következők miatt fordult beadványával az Országgyűlési Biztosok Hivatalához: Amint azt panaszában leírta, 1998. január 20-án a Komárom Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal Fogyasztóvédelmi Felügyelőségéhez fordult egy szolgáltatói tevékenységgel összefüggő panasszal. Véleménye szerint a felügyelőség nem látta el megfelelően a munkáját, eljárása során nyilvánvaló ténybeli ellentmondásokat nem vett figyelembe, illetve azok feloldására nem tette meg  a szükséges lépéseket. Beadványában a panaszos összességében úgy ítélte meg, hogy a felügyelőség eljárása alkalmatlan volt e szerv rendeltetéséből fakadó feladatok ellátására, ugyanakkor ezzel lehetetlenné tette a számára jogszabályban biztosított polgári jogi igények érvényesítését. A panaszos a beadványában megjelölt sérelmeket a mellékletként benyújtott iratokon általa készített feljegyzésekkel, véleményekkel egészítette ki. Ezek között arra is felhívta a figyelmet, hogy a beadványának felügyelőséghez való megérkezése és az arra kapott első válasz között több mint másfél hónap telt el.
A beadványban foglaltak alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem fennálltára engedtek következtetni a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményének részeként értelmezhető tisztességes eljáráshoz való joggal (Alkotmány 2.§ (1) bekezdés), valamint a bírósághoz fordulás jogával (Alkotmány 57.§ (1) bekezdés) összefüggésben, ezért az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§-a  alapján eljárást indítottam. A panasz érdemi vizsgálatra alkalmasságának megállapítását célzó elemzés az eljárási feltételek fennálltának megállapításával zárult, ezért a beadvány vizsgálatát megkezdtem. 
A panaszos a vizsgálat lefolytatásához általa szükségesnek tartott iratokat levele mellékleteként megküldte. Vizsgálatom lefolytatásához azonban további iratok beszerzése is szükségesnek tűnt, ezért megkerestem a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség főigazgatóját, valamint a Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatala Fogyasztóvédelmi Felügyelőségének igazgatóját. Megkerestem továbbá a panaszost, azzal a kérdéssel, hogy fellebbezett-e az általa sérelmesnek tartott egyik elutasító határozat ellen. Miután a megkeresett személyek a szükséges információkat a rendelkezésemre bocsátották, megkezdtem a beadvány vizsgálatát.

A megállapított tényállás

A panaszos 1998. január 21-én a Komárom Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal Fogyasztóvédelmi Felügyelőségéhez (a továbbiakban fogyasztóvédelmi felügyelőség) fordult egy szolgáltatói tevékenységgel összefüggő panasszal. 
1998. március 9-én kelt levelében a fogyasztóvédelmi felügyelőség igazgatója arról tájékoztatta a panaszost, hogy panaszát megvizsgálták, majd ezt követően tárgyalást folytatott a panaszban megnevezett kereskedővel és megállapodtak vele abban, hogy az a panaszos lakásán "megkísérli a probléma eredetének felderítését, és amennyiben szükséges, a hiba kijavítását, vagy az ajtó kicserélését elvégezni." A levél ezen kívül még arról tájékoztatta  a panaszost, hogy a felügyelőség által végzett vizsgálat alapján megállapították, hogy "pontosan ki nem deríthető ok miatt két centiméter eltérés tapasztalható az ajtó és a tok között", valamint arról, hogy "amennyiben a helyszíni egyeztetés nem vezetne a panaszos számára megfelelő, elfogadható eredményre, úgy  a továbbiakban szakértő kirendelésére van lehetőség." 
1998. április 7-én a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség arról tájékoztatta  a panaszost, hogy a minőségi kifogásokkal kapcsolatos főfelügyelőséghez érkezett iratokat illetve levelet megküldték a Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal Fogyasztóvédelmi Felügyelőségéhez, egyidejűleg a felügyelőséget felkérték arra, hogy az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 42.§ (1) bekezdése alapján hozzon határozatot.
1999. április 20-án a Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal Fogyasztóvédelmi Felügyelősége a 2722/1999. számú határozatában utasította el a panaszos szolgáltatás minőségével kapcsolatos bejelentését. A panaszos a határozat ellen fellebbezett és kérte panaszának érdemi elintézését. 
1999. június 25-én kelt határozatában a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség Hatósági és Jogi Főosztálya a 2722/1999. számú határozatot megsemmisítette és a felügyelőséget új eljárás lefolytatására utasította határozatát azzal indokolva, hogy az első fokú hatóság a tényállást nem tisztázta megfelelően. Amint azt a főfelügyelőség határozata megállapította, az első fokú hatóság a határozatát arra a vélelemre alapította, hogy a panaszos által megjelölt hiba a panaszos (a megrendelő) hibás méret-közléséből fakadt, ezt azonban a hatóság eljárása során nem bizonyította.
1999. július 5-én kelt levelében a Komárom Esztergom Megyei Fogyasztóvédelmi Felügyelőség igazgatója arra kérte a panaszost, hogy 1999. június 22-én (!) beadványának elbírálása céljából jelenjen meg egy egyeztető tárgyaláson a felügyelőség hivatali helyiségében.
1999. augusztus 9-én kelt szakvéleményében a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség Könnyűipari Osztálya megállapította, hogy "a vásárló kártalanítása műszaki szempontból a jelzett kifogás tekintetében nem indokolt." A szakvélemény a következő ténymegállapításokon alapult: "A vizsgált harmonikaajtó fő méretei megfelelnek a tanúsított méreteknek. (...) Az ajtó és a padozat közötti 3,0 cm-es hézag keletkezését az idézte elő, hogy az ajtót nem a tokközépre építették be. A vizsgált harmonika ajtó fő méretei megfelelnek a tanúsított méreteknek. Az ajtó 85200 cm-es szabad nyílásméretű tokba építhető be."  
1999. augusztus 17-én kelt és a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőségnek címzett levelében a panaszos elégedetlenségének adott hangot a főfelügyelőség által augusztus 9-én kiállított 99-FVF-4849 számú szakvéleményben foglaltak és általában az egész eljárás miatt.
1999. augusztus 25-én kelt, 2722/3/1999. számú határozatában a Komárom Esztergom Megyei Fogyasztóvédelmi Felügyelőség igazgatója a panaszos bejelentését elutasította. A határozat indoklása az alapul szolgáló döntés jogszabályi háttereként kizárólag az 1957. évi IV. törvény 42.§ (1) bekezdésében foglaltakra hivatkozott, anélkül azonban, hogy a rendelkezés tényleges tartalmát megjelölte volna. A határozat indoklás a következőket tartalmazta: "Az ajtó méretét panaszos adta meg, a megrendelés 85200 cm-es ajtóra vonatkozott. Az ajtó megrendelés szerinti leszállítása és felszerelése 1998. november 26-án megtörtént. (...) Az új eljárás lefolytatása során a Fogyasztóvédelmi termékellenőrzési Főosztálya a panaszos lakásán 1999. július 19-én helyszíni szemlét tartott és 99-FVF-P-4849 számú szakvéleményében megállapította, hogy az ajtót képező lamellák hosszmérete 197 cm. A gyártó a tanúsított műszaki paraméterei szerint az ajtótok 200 cm-es belmagasság esetén a lamella hosszainak 197 cm-nek kell lenni. Így a leszállított ajtó mérete megfelel a a panaszos által megrendelt 20085 cm-es méretnek. (...) Az ajtó pántoldali beépítése panaszos kérésére történt. Mivel az üzlet által leszállított ajtó a megrendelésnek megfelel, így panaszának helyt adni nem áll módunkban."

Az ügy jogszabályi háttere

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól

2. § (1) A közigazgatási szervek eljárásukban következetesen érvényre juttatják a törvényességet, demokratizmust és humanizmust.
A törvény hatálya
3. § (1) A közigazgatási szerv eljárása során államigazgatási ügyben e törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
(3) E törvény alkalmazása szempontjából államigazgatási ügy minden olyan ügy, amelyben a közigazgatási szerv az ügyfelet érintő jogot vagy kötelességet állapít meg, adatot igazol, nyilvántartást vezet, vagy hatósági ellenőrzést végez.
Az elintézési határidő
15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg.
(2) A testületi szerv hatáskörébe tartozó egyedi államigazgatási ügyben az (1) bekezdésben meghatározott határidőn belül, vagy ha ez nem lehetséges, legkésőbb a soron következő testületi ülésen kell határozni.
(3) Ha a felettes szerv a mulasztó közigazgatási szerv helyett azonos hatáskörű másik szervet jelöl ki az eljárásra, az elintézési határidő a kijelölésnek az eljáró szervhez érkezésekor kezdődik.
(4) A felettes szerv eljárása esetén az elintézési határidő az iratoknak a felettes szervhez érkezésekor kezdődik. A közigazgatási szerv a felettes szerve intézkedésének kézhezvételétől számított öt napon belül köteles az iratokat felterjeszteni.
(5) Az eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről - kérelemre indult eljárás esetén - az ügyfelet értesíteni kell.
Idézés
22. § (1) Azt, akinek személyes meghallgatása az eljárás során szükséges, a közigazgatási szerv arra kötelezheti, hogy előtte vagy a megjelölt helyen jelenjen meg; erre a közigazgatási szerv határnapot vagy határidőt jelöl meg. Az ügyfél nem kötelezhető megjelenésre az általa kezdeményezett eljárásban.
(2) Az idézést általában úgy kell közölni, hogy azt az idézett a meghallgatását megelőzően legalább öt nappal megkapja, és a megjelenés őt a munkájában lehetőleg ne akadályozza.
25. § Ha az ügyfél a 22. § (1) bekezdése alapján nem idézhető, vagy a közigazgatási szerv az ügyfél megidézését nem tartja szükségesnek, köteles az ügyfelet a tanú és a szakértő meghallgatásáról, a szemléről és a tárgyalásról azzal a tájékoztatással értesíteni, hogy a meghallgatáson (szemlén, tárgyaláson) részt vehet, de megjelenése nem kötelező.

A tényállás tisztázása

26. § (1) A közigazgatási szerv köteles a határozathozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez a rendelkezésre álló adatok nem elegendőek, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le.
(2) A közigazgatási szerv által hivatalosan ismert és a köztudomású tényeket nem kell bizonyítani.
(3) Bizonyítási eszközök különösen: az ügyfél nyilatkozata, az irat, a tanúvallomás, a szemle és a szakértői vélemény.
(4) A közigazgatási szerv a bizonyítékokat egyenként és összességükben értékeli, és az ezen alapuló meggyőződése szerint állapítja meg a tényállást.
A határozat alakja és tartalma

42. § (1) A közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz.
(2) Az ügyfél kérelmére indult eljárásban - jogszabályban meghatározott esetben - a kérelemnek helyt adó határozathoz fűződő jogkövetkezményeket kell alkalmazni akkor is, ha a közigazgatási szerv az előírt határidőn belül a kérelem teljesítését nem tagadta meg.

43. § (1) A határozatnak tartalmaznia kell:
a) az eljáró közigazgatási szerv megnevezését, az ügyfél nevét és lakóhelyét (székhelyét), az ügy számát, tárgyának és ügyintézőjének megjelölését,
b) a rendelkező részben a közigazgatási szerv döntését, továbbá a fellebbezés és a bírósági felülvizsgálat lehetőségéről való tájékoztatást,
c) az indokolásban a megállapított tényállást és az annak alapjául elfogadott bizonyítékokat; az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyítást és a mellőzés indokait; az eljárt szakhatóságok megnevezését és azokat a jogszabályokat, amelyek alapján a közigazgatási szerv a határozatot hozta,
d) a határozat hozatalának helyét és idejét, a határozat aláírójának nevét, hivatali beosztását és a közigazgatási szerv bélyegzőlenyomatát.
(2) Ellenérdekű ügyfél hiányában a kérelemnek helyt adó első fokú határozat, továbbá az egyezséget tartalmazó vagy jóváhagyó határozat indokolása és a kérelemnek helyt adó első fokú határozatban a jogorvoslatról való tájékoztatás is mellőzhető.

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről (egybe szerkesztve a Ptk. hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1960. évi 11. törvényerejű rendelettel (a továbbiakban: Ptké.), valamint a Ptk. módosításáról és egységes szövegéről szóló 1977. évi IV. törvény hatálybalépéséről és végrehajtásáról rendelkező 1978. évi 2. törvényerejű rendelettel (a továbbiakban: Tvr.).]

204. § (1) Bírósági úton nem lehet érvényesíteni
c) azokat a követeléseket, amelyeknek állami szerv útján való érvényesítését jogszabály kizárja.
(3) Azt, hogy a követelés bírósági úton nem érvényesíthető, hivatalból kell figyelembe venni. Ezt a rendelkezést - ha jogszabály másként nem rendelkezik - az elévült követelésekre nem lehet alkalmazni.

A hibás teljesítés

305. § (1) Olyan szerződés alapján, amelyben a felek kölcsönös szolgáltatásokkal tartoznak, a kötelezett hibásan teljesít, ha a szolgáltatott dolog nem felel meg a teljesítéskor a törvényes vagy a szerződésben meghatározott tulajdonságoknak.
(2) A kötelezett felel (szavatol) azért, hogy a szolgáltatott dologban a teljesítéskor megvannak a törvényben és a szerződésben meghatározott tulajdonságok (kellékszavatosság).
(3) Ha a jogosult a hibát a szerződéskötéskor ismerte, a kötelezett mentesül a szavatossági felelősség alól.
Ptké. 53. §
306. § (1) Hibás teljesítés esetén a jogosult választása szerint kijavítást vagy megfelelő árleszállítást kérhet.
308. § (1) A jogosult a teljesítéstől számított hat hónapos elévülési határidő alatt érvényesítheti szavatossági jogait. Ha a dolog használhatóságának legkisebb időtartamát hatósági előírás, szabvány vagy kötelező műszaki előírás határozza meg (kötelező alkalmassági idő), és ez hat hónapnál rövidebb, az igény érvényesítésére ez a határidő az irányadó.
(2) Ha a jogosult igényét menthető okból nem tudja érvényesíteni - így különösen, ha a hiba jellegénél vagy a dolog természeténél fogva az (1) bekezdésben meghatározott határidőn belül nem volt felismerhető -, szavatossági jogait a teljesítéstől számított egy évig, tartós használatra rendelt dolog esetében három évig érvényesítheti. Ha a kötelező alkalmassági idő három évnél hosszabb, az igény érvényesítésére ez a határidő az irányadó. Ezeknek a határidőknek az elmulasztása jogvesztéssel jár.
(3) Gazdálkodó szervezet és fogyasztó közötti szerződésben semmis az a kikötés, amely az (1)-(2) bekezdésben meghatározottaknál rövidebb határidőt állapít meg.
(4) A szavatossági jogokat ugyanabból a jogalapból eredő követeléssel szemben kifogásként a határidők eltelte után is érvényesíteni lehet.
(5) A dolog kijavítása esetében a határidő meghosszabbodik a hiba közlésétől kezdődő azzal az idővel, amely alatt a jogosult a dolgot a hiba miatt rendeltetésszerűen nem használhatta. A dolognak vagy jelentősebb részének kicserélése esetén a szavatossági jog érvényesítésére biztosított határidő a kicserélt dologra (dologrészre) újból kezdődik.
Tvr. 6. § (1) A kiskereskedelmi forgalomban eladott árucikkeknél, ha a vevő hibás teljesítés esetén kicserélést kér, vagy a szerződéstől el akar állni, a hibát akkor kell rövid idő alatt értékcsökkenés nélkül kijavíthatónak tekinteni, ha
- a javítás folytán az áru értéke és használhatósága az azonos ideig rendeltetésszerűen használt hibátlan áruhoz képest nem csökken és
- a hiba bejelentésétől számított nyolc nap alatt az árut megjavítják, illetőleg
- a kötelező jótállással értékesített terméket a jótállásra vonatkozó jogszabályban megállapított határidőn belül megjavítják. Ez a határidő akkor is irányadó, ha a jótállás kötelező időtartama már eltelt.
(2) A kötelezett csak abban az esetben hivatkozhat arra, hogy a szavatossági igény érvényesítésére irányadó határidő hat hónapnál rövidebb [308. § (1) bekezdés], ha a kötelező alkalmassági idő tartamát a jogosulttal a szerződés megkötésekor megfelelő módon (a terméken való feltüntetéssel, minőségi tanúsítvánnyal, fizetési jegyzéken stb.) közölte.
Ptk. 309. § (1) A szavatosság alapján fennálló kötelezettség teljesítésével összefüggésben felmerülő költségek a kötelezettet terhelik.
(2) A szavatossági jogok érvényesítésére megállapított határidőn belül a dolog kicserélése vagy elállás esetén a jogosult nem köteles a dolognak azt az értékcsökkenését megtéríteni, ami a rendeltetésszerű használat következménye.
310. § Szavatossági jogainak érvényesítésén kívül a jogosult a hibás teljesítésből eredő kárának megtérítését is követelheti, kivéve, ha a kötelezett bizonyítja, hogy a hibátlan teljesítés érdekében úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható.
311. § (1) A hibás teljesítés jogkövetkezményeire vonatkozó szabályokat megfelelően alkalmazni kell akkor is, ha a kötelezettség nem dolog szolgáltatására irányul; ilyenkor a kicserélésen a szolgáltatás újbóli teljesítését kell érteni.
(2) Ha a szerződés állat szolgáltatására irányul, a hibás teljesítésre vonatkozó szabályokat azzal az eltéréssel kell megfelelően alkalmazni, hogy a szavatossági jog a teljesítéstől számított hatvan nap alatt évül el.

325. § (1) Az elévült követelést bírósági úton érvényesíteni nem lehet.
326. § (1) Az elévülés akkor kezdődik, amikor a követelés esedékessé vált.
(2) Ha a követelést a jogosult menthető okból nem tudja érvényesíteni, az akadály megszűnésétől számított egy éven belül - egyéves vagy ennél rövidebb elévülési idő esetében pedig három hónapon belül - a követelés akkor is érvényesíthető, ha az elévülési idő már eltelt, vagy abból egy évnél, illetőleg három hónapnál kevesebb van hátra. Ezt a rendelkezést kell alkalmazni akkor is, ha a jogosult a lejárat után a teljesítésre halasztást adott.
327. § (1) A követelés teljesítésére irányuló írásbeli felszólítás, a követelés bírósági úton való érvényesítése, továbbá megegyezéssel való módosítása - ideértve az egyezséget is -, végül a tartozásnak a kötelezett részéről való elismerése megszakítja az elévülést.
(2) Az elévülés megszakadása, illetőleg az elévülést megszakító eljárás jogerős befejezése után az elévülés újból megkezdődik.

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (a továbbiakban Obtv.)

16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

29. § (1) E törvény alkalmazásában hatóság:
a) az államhatalmi, államigazgatási feladatot ellátó szerv;
b) az államigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv;
c) a fegyveres erők;
d) a rendőrség, a rendészeti szerv;
e) a nemzetbiztonsági szolgálatok;
f) az igazságügyi szerv - kivéve a bíróságot -;
g) a helyi önkormányzat;
h) a bíróságon kívüli jogvitát kötelező érvénnyel eldöntő szerv.
(2) Ez a törvény a kihirdetése napján lép hatályba.

1997. évi CLV. törvény a fogyasztóvédelemről

6. § Az e törvényben meghatározott jogkövetkezményeket alkalmazni kell, ha a gazdálkodó szervezet
e) a fogyasztók minőségi kifogásait a jogszabályok megsértésével intézi,
h) nem megfelelő minőségű árut hoz forgalomba vagy ilyen szolgáltatást nyújt,

43. § A Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség és a területi felügyelőségek
a) felügyelik a fogyasztóvédelmet érintő jogszabályok megtartását,
i) intézik a fogyasztók minőségi kifogásaival és panaszaival kapcsolatos ügyeket,

95/1991. (VII. 23.) Korm. rendelet a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőségről (hatályon kívül helyezte a 89/1998. (V. 8.) kormányrendelet. Hatálytalan: 1998. május 16-tól) 

2. § A főfelügyelőség és a felügyelőségek a törvényben meghatározott feladataik ellátása érdekében ellenőrzik, különösen:
a) a kis- és a nagykereskedelmi, a vendéglátóipari, az idegenforgalmi tevékenység, valamint a szolgáltatások gyakorlására vonatkozó jogszabályok, hatósági előírások megtartását;
3. § (1) A főfelügyelőség és a felügyelőség - a (2) és (3) bekezdésben foglalt kivétellel - az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény rendelkezései szerint jár el.
(2) A felügyelőségek államigazgatási hatáskörben hozott I. fokú határozatai ellen benyújtott fellebbezést a főfelügyelőség vezetője bírálja el.
(3) A főfelügyelőség és a felügyelőségek a külön jogszabályban megállapított jogkörében szabálysértési hatóságként jár el. Bűncselekmény vagy hatáskörébe nem tartozó szabálysértés gyanúja esetén feljelentést tesz az illetékes hatóságnál.

89/1998. (V. 8.) Korm. rendelet a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség szervezetéről, feladat- és hatásköréről, valamint a fogyasztóvédelmi bírság felhasználásáról

2. § A Főfelügyelőség és a megyei (fővárosi) közigazgatási hivatalok szervezetében igazgatási szervként működő megyei (fővárosi) fogyasztóvédelmi felügyelőségek (a továbbiakban: felügyelőség) a külön jogszabályban megállapított jogkörükben szabálysértési hatóságként járnak el. Fogyasztóvédelemmel kapcsolatos bűncselekmény vagy a hatáskörükbe nem tartozó szabálysértés gyanúja esetén feljelentést tesznek az ügyben eljárni jogosult hatóságnál.
4. § (1) A Főfelügyelőség és a felügyelőségek feladat- és hatásköre az Fgytv. 43. §-ában foglaltakon kívül kiterjed:
a) a jogszabályban más szervek hatáskörébe utalt fogyasztóvédelmi feladat- és hatáskörök kivételével mindazon tevékenységekre vonatkozó jogszabályi és hatósági előírások megtartására, amelyek a fogyasztókat érintik,
b) az áruk forgalmazására és a szolgáltatások nyújtására vonatkozó jogszabályi, hatósági előírások megtartására,
c) az áruk és szolgáltatások minőségére, a megfelelőség tanúsítására vonatkozó előírások megtartására, a fogyasztók minőségi kifogásainak és panaszainak intézésére,
h) mindazokra, amit külön jogszabály feladat- és hatáskörükbe utal.
 (2) Ha a Főfelügyelőség vagy a felügyelőség megállapítja, hogy az ügy elbírálása jogszabály alapján más szerv feladat- és hatáskörébe tartozik, megkeresi az eljárásra jogosult hatóságot.
10. § (1) Ez a rendelet a 8. § (1) bekezdésében foglaltak kivételével a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba, azzal, hogy rendelkezéseit a hatálybalépése után indult ügyekben kell alkalmazni. A 8. § (1) bekezdése 1999. január 1. napján lép hatályba.
(2) A rendelet hatálybalépésével egyidejűleg 7. §-ának (4) bekezdése kivételével hatályát veszti a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőségről szóló 95/1991. (VII. 23.) Korm. rendelet, valamint az azt módosító 129/1992. (IX. 3.) Korm. rendelet, a 82/1995. (VII. 6.) Korm. rendelet, a 78/1996. (VI. 4.) Korm. rendelet és a 199/1996. (XII. 22.) Korm. rendelet. A 7. § (4) bekezdése 1999. január 1. napján veszti hatályát.

4/1978. (III. 1.) BkM rendelet a vásárlók minőségi kifogásainak intézéséről

1.§ (2) A vásárlók minőségi kifogásait (a továbbiakban: vásárlói kifogás) a vállalat a Polgári Törvénykönyv alapján e rendelet szabályai szerint köteles elintézni.
6. § (1) Ha a hiba jellegével, a javítás módjával, minőségével, az árleszállítás mértékével kapcsolatban, vagy más kifogás elhárítása szempontjából lényeges műszaki kérdésben vita merül fel, a vállalat köteles a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség, vagy az ipari és kereskedelmi miniszter által - a felügyeletet gyakorló miniszterrel egyetértésben - kijelölt minőségvizsgáló szerv szakvéleményét beszerezni.
(3) A minőségvizsgáló szerv köteles a vizsgálatot soron kívül, de legkésőbb 10 napon belül elvégezni, továbbá a vállalatot a vizsgálat eredményéről értesíteni. A minőségvizsgáló szerv szakvéleménye a vállalatra kötelező. Tartós használatra rendelt áru esetén a vállalat köteles a szakvélemény egy példányát a vásárlónak - kívánságára - átadni, más áruk esetében pedig bemutatni.
(4) A minőségvizsgáló szerv lehetőleg az áru csonkítása (roncsolása) nélkül ad szakvéleményt. Ha a műszeres vagy laboratóriumi vizsgálat kizárólag az áru csonkításával (roncsolásával) végezhető el, a vásárlót akkor is kártalanítani kell, ha a kifogása nem alapos.
(5) Ha a forgalomba hozott áru az előírt követelményeknek nem felel meg, a vizsgálat költsége a vállalatot terheli. Ha a vásárló igényét határidőn túl jelentette be, továbbá, ha a hiba oka az átadás után keletkezett (pl. rendeltetésellenes használat, helytelen kezelés vagy tárolás, elemi kár, erőszakos külső behatolás) a vizsgálat költsége a vásárlót terheli.
(6) A vizsgálat díjtételeit és/vagy a vizsgálati díj megállapításának és befizetésének módját, továbbá ezek módosulását a vizsgálatot végző szerv(ek) köteles(ek) az IKM hivatalos lapjában közzétenni.

A vizsgálat megállapításai 

A vizsgálat terjedelme

A.) Tekintettel arra, hogy a panaszos beadványában kifejezetten az eljárás során hozott döntések ténybeli megalapozatlanságát sérelmezte, vizsgálatom céljának elsősorban annak megállapítását tekintettem, hogy okozott-e alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet illetve visszásságot az ügyben elsőfokon eljáró fogyasztóvédelmi felügyelőség illetve a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség a döntés ténybeli megalapozatlanságával. 
B.) A panaszos másrészt azt sérelmezte, hogy a fogyasztóvédelmi felügyelőség illetve főfelügyelőség eljárása lehetetlenné tette, hogy a jogszabályi rendelkezések alapján őt megillető jogosultságokat ténylegesen gyakorolhassa.
C.) A panaszos által a beadványhoz mellékelt iraton tett megjegyzést, amely az eljárás elhúzódására vonatkozott - bár az formailag nem volt a beadvány része, - úgy tekintettem, mint amely a panaszos által megjelölt sérelmet fejez ki, ezért vizsgálatomat arra is kiterjesztettem.
D.) Az Obtv. 16.§-ában foglalt rendelkezés értelmében ha a panaszos számára a  jogorvoslati lehetőség biztosított, a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségek kimerítése eljárási feltételnek minősül. Rendkívüli esetben azonban, különösen ha alapos okkal feltételezhető, hogy a hatóság intézkedése, vagy mulasztása tartósan fennálló, sérelmes helyzetet okozott, illetve a sérelem megismétlődése, vagy további sérelem  bekövetkeztének közvetlen veszélye fenyeget, az országgyűlési biztosok a jogorvoslati eszközök kimerítése előtt, vagy elmulasztásuk ellenére is eljárnak. Arra a kérdésre, hogy élt-e fellebbezési jogosultságával a fogyasztóvédelmi felügyelőség által hozott, 2722/3/1999. számú, 1999. augusztus 25-én kelt elutasító határozat ellen, a panaszos a következőket válaszolta: Azért nem nyújtott be fellebbezést, mert az eltelt két év alatt ügye a másodfokon eljáró főfelügyelőségen többször is volt, ráadásul az elutasító határozat a főfelügyelőség által kiadott szakértői véleményre hivatkozott. Megállapítottam, hogy a panasz azon részének megalapozottsága esetén, amely a tényállás felderítetlenségére vonatkozott, egy korábban a másodfokú hatóság által orvosolt sérelem megismétlődéséről van szó, ezért a panaszt a jogorvoslati eszköz kimerítésének elmulasztása ellenére érdemi vizsgálat tárgyává tettem
E.) Nem vizsgáltam az 1999. április 20-án kelt, a Komárom Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal Fogyasztóvédelmi Felügyelősége által hozott, 2722/1999. számú határozatot, mivel az azzal okozott sérelmet a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség 1999. június 25-én kelt, megsemmisítésről szóló határozatával orvosolta.
F.) Bár a panaszos beadványa az országgyűlési biztos vizsgálata terjedelmének  meghatározása szempontjából tág értelmezést tett lehetővé, amelybe adott esetben a vásárlók minőségi kifogásainak intézéséről szóló 4/1978. (III. 1.) BkM rendelet alapján a Főfelügyelőség által kiadott szakvélemény tartalmának vizsgálatára vonatkozó igényt is bele lehetett értelmezni, a szakvéleményt önmagában nem tettem vizsgálatom tárgyává. Ezt a következők indokolják: 
Az Obtv. 29.§ a) és b) pontjainak értelmezése szempontjából az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló törvény alkalmazásánál irányadó "hatóság"-fogalmat illetve "közigazgatási ügy"-fogalmat tekintettem kiindulópontnak. Államigazgatási hatósági jogköröket döntően államigazgatási szervek gyakorolnak, kivételesen azonban nem államigazgatási szerv is kaphat magas szintű jogszabályokból levezethetően hatósági ügyintézésre felhatalmazást.
Az államigazgatási ügy jellemzői között a következők említendők meg:
- az eljáró szerv közhatalmi jogosítványával élve, egyoldalú akaratnyilvánítás révén hozza meg döntését;
- a közigazgatási szerv döntése (jellemzően) az ügyfél számára jogot, terhére kötelezettséget állapít meg;
- az adott szerv a határozatának - önkéntes ügyféli jogkövetés hiányában - maga szerez érvényt, kilátásba helyezett hátrány (szankció) révén. A közigazgatási ügy fogalmának törvényi meghatározása alapján megállapítható az is, hogy nem minősül államigazgatási ügynek az amikor az államigazgatási szerv a polgári jogi jogviszonyban vesz részt (pl. közterület-használati tulajdonosi hozzájárulást ad karácsony előtti fenyőfa árusításra), munkajogi, köztisztviselői, közalkalmazotti vagy szolgálati viszony keretében állapít meg jogot, vagy kötelezettséget (pl. a képviselő-testület kinevezi a jegyzőt), illetőleg az államigazgatási szerv büntetőeljárás keretében jár el (pl. ügyészségi, rendőrségi, nyomozati intézkedéseket tesz).
A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy az államigazgatási szerv fogalma az országgyűlési biztos eljárása szempontjából is csak annak konkrét és nem az absztrakt tartalma szerint lehet irányadó, vagyis a hatóságok körének meghatározásánál a panasz tárgyául szolgáló tevékenység, intézkedés, mulasztás határozza meg, hogy az egyébként államigazgatási jogkörrel is felruházott szerv a konkrét esetben is államigazgatási jogkört gyakorol-e. 
A kötelező jótállásból fakadó igények érvényesítése során nyújtott szakvélemény-adás nem minősül államigazgatási tevékenységnek. A szakvéleményt adó szerv döntése ugyanis sem a megbízó cég, sem a vásárló számára nem ad - önkéntes jogkövetés hiányában - államigazgatási szerv vagy bármely államhatalmi szerv által kikényszeríthető jogot, és nem hoz létre a feleket terhelő ilyen jellegű kötelezettséget. 
Szakvéleményével ugyanakkor a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség nem dönt el jogvitát sem, hiszen a jogszabály-szöveg értelmében ilyenkor kifejezetten csak  műszaki kérdésekben adhat véleményt. A 4/1978. (III. 1.) BkM rendelet 6.§-ának (hasonlóan egyébként az egyes tartós használatra rendelt termékek jótállási kötelezettségéről szóló  117/1991. kormányrendelet 6.§-ában foglalt rendelkezéshez) célja nem az, hogy a felek között felmerült jogvita eldöntésének jogát a minőségvizsgálatra jogosult szervre telepítse, az ugyanis nem dönt jogkérdésekben, pusztán - megfelelő szakmai ismeretek birtokában - a jogvita eldöntésének alapjául szolgáló ténykérdések tekintetében foglalhat állást. A jogalkotó ezzel azt a célt kívánta megvalósítani, hogy a vásárolt termékkel, szolgáltatással kapcsolatos kapcsolatos jótállási kötelezettségekkel összefüggő vitákat a felek egymás között, tehát bíróság közbejötte nélkül, gyorsan intézzék el, ugyanakkor a szakvélemény kiadására feljogosított szerv mint elfogulatlan és hozzáértő intézmény közreműködése által a felek megegyezésének valószínűsége is nagyobb legyen mint ezen szakvélemény hiányában.
A fent kifejtettek alapján a panaszt, mint hatáskörömbe nem tartozót, érdemben nem vizsgálhattam.

Érdemi megállapítások

I. Az eljárás során hozott döntés ténybeli megalapozatlansága

A panaszos által a Komárom Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal Fogyasztóvédelmi Felügyelőségéhez benyújtott beadványból megállapíthatóan a panaszos kérelme nem arra irányult, hogy a tisztázzák a beszerelt harmonika-ajtó tényleges méretét. Beadványa egy kötelmi jogi igény elismerésére vonatkozott, ez a kérés pedig azon állítás elfogadásán alapult, hogy a felszerelt ajtó nem felel meg a megrendelésben foglalt paramétereknek, holott ő annak idején helyesen jelölte meg azokat, vagyis az eltérés kizárólag a szolgáltatást (beszerelést) végző cég által elkövetett hibáknak köszönhető. Beadványában kifejezetten utalt arra, hogy a cég a megrendelő helytelen méret-meghatározására hivatkozva utasította el a reklamációt. a panaszos tehát azért fordult a felügyelőséghez, mert véleménye szerint nem azt kapta, amit megrendelt. A panaszos nem az eredeti gyári méret és a ténylegesen felszerelt méret közötti különbség, nem is a gyári és a megrendelt méret közötti eltérés okának tisztását kérte, hanem a tényleges méret és az általa megrendelt méret közötti különbség okának megállapítását. Csak ezen ok tisztázása után lehetett volna abban a kérdésben dönteni, hogy vajon jogos-e a panaszos minőségi kifogásból fakadó igénye. A megrendelt méret és a ténylegesen beszerelt ajtó mérete közötti eltérés létének ( vagyis annak tisztázása, hogy a panaszos valóban nem azt kapta, amit megrendelt,) és okának tisztázása azonban a panaszos megrendelésének rekonstruálása nélkül nem lehetséges. Nyilvánvaló, hogy ha a panaszos megrendelése eredetileg is olyan ajtóra vonatkozott, amely az ajtótoknál két centivel rövidebb, akkor a panaszos minőségi kifogásra vonatkozó igénye alaptalan. A panaszos és a felügyelőség is megküldte azt a szolgáltató bélyegzőjével ellátott megrendelést, amelyen feltüntették a panaszos által megrendelt méretet, ez pedig 85200 cm-re vonatkozott. A Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség megsemmisítő határozata is éppen azon a megfontoláson alapult, hogy a releváns kérdés az adott ügyben a megrendelt és a ténylegesen beszerelt ajtó mérete közötti különbség okának tisztázása. Ennek során - amint azt a főfelügyelőség is megállapította, - az elsőfokon eljáró felügyelőség arra a vélelemre alapozva hozott döntést, hogy a panaszos adta meg helytelenül a megrendelést. A megrendelt méretről mindkét fél  elismerte, hogy az 85200 cm volt. Az ajtótok  a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség szakvéleménye szerint 200,5 cm magasságú. Az ajtó lamelláinak tényleges mérete a helyszíni vizsgálat szerint 197 cm.
A Komárom Esztergom Megyei Fogyasztóvédelmi Felügyelőség által hozott, 2722/3/1999. számú, 1999. augusztus 25-én kelt határozatot abból a szempontból vizsgáltam, hogy az eleget tette-e az Áe. által a határozat indoklására vonatkozó követelményeknek, megalapozott volt-e a tényállás, vagyis az alapul szolgáló bizonyítékokat megjelölték-e, a döntés és az indoklás egymással összhangban áll-e, valamint hogy a határozatot hozó a kérelem eldöntéséhez szükséges releváns tényekre alapozta-e a döntését. 
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a határozat - annak ellenére, hogy ezen kérdés eldöntése az ügy szempontjából releváns volt, - nem tért ki arra, hogy a lamellák tényleges 197 cm-es magassága és a megrendelt 200 cm-es magasság közötti különbség miből adódott. A megrendelés a felek által elismerten 200 cm magasságú ajtóra vonatkozott. A tényleges lamella méret és a megrendelt magasság között tehát három centiméter eltérés volt. A határozat ugyan utal arra, hogy a gyártó által megjelölt névleges magasság érték és a tényleges lamella méret között különbség van, éppen három centiméter, de azt  a kérdést nem tisztázta, hogy a megrendelő tudhatott-e a két érték közötti eltérésről, vagyis, tudhatta-e, hogy az ő 200 cm-es magasságra vonatkozó megrendelést a kereskedő illetve a gyártó nem a lamellák hosszára, hanem a névleges magasságra értelmezi majd. Nem tisztázta tehát az eljáró hatóság - holott eljárása során nyilvánvalóvá vált ez az eltérés és annak jelentősége, -  hogy a 200 cm-es magasságra vonatkozó megrendelés ténylegese a lamellák hosszának vagy a névleges magasságnak a megjelölésére szolgált. 

Az államigazgatási eljárásban  a közigazgatási szerv az ügyfelek részére jogot, kötelezettséget állapít meg,  adatot igazol, nyilvántartást vezet, hatósági ellenőrzést végez. Ahhoz, hogy mindezek érdekében döntést hozzon, tisztáznia kell a tényállást. Enélkül a közigazgatási szerv semmilyen döntést nem hozhat. Az államigazgatási eljárás törvényessége, szakszerűsége, eredményessége nagymértékben attól függ, hogy a tényállás tisztázását körültekintően folytatták-e le. A tényállás tisztázása a konkrét egyedi ügy jogilag releváns tényeinek, körülményeinek a pontos megállapítását, feltárását jelenti. A határozathozatal előtt a konkrét ügy jogilag releváns tényeinek az ún. törvényi tényállással való összevetését kell elvégezni. Csak így lehet eldönteni, hogy a konkrét ügyben alkalmazhatóak-e az általános  tényállásban meghatározott jogkövetkezmények. A tárgyalt határozat azért nem felel meg a törvényi elvárásoknak, mert az egyik jogilag releváns tény bizonyítása elmaradt. 

Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az Alkotmány zárt rendet alkot az államhatalom gyakorlására: egyetlen tényező sem rendelkezik kizárólagos, ellenőrzés nélküli hatalommal. A jogállamban a közhatalom gyakorlásának szigorúan és egyértelműen meghatározott rendje van, az egyéni szabadságjogok lehető legtágabb védelme mellett. A jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket. Az országgyűlési biztosok gyakorlata szempontjából rendkívül nagy jelentőségű megállapításokra jutott az Alkotmánybíróság az 57/1991.(XI.8.) AB határozatban, amikor a következőket fejtette ki: "Egy jogállamban a törvényhozó akaratát tiszteletben kell tartani és érvényre kell juttatni. Ha tehát a jogalkalmazási gyakorlat valamely rendelkezés alkotmányellenes értelmezésével szembeszegül a törvénnyel, a jogalkalmazó szerveket kell a megfelelő jogi eszközök alkalmazásával rászorítani a törvény (vagy más jogszabály) alkotmányos értelmezésére és alkalmazására, nem pedig a jogalkotót "megbüntetni" a jogalkalmazó szervek Alkotmányba ütköző jogértelmezése miatt azáltal, hogy az Alkotmánybíróság megsemmisíti a helyes értelmezés mellett nem alkotmányellenes rendelkezését."
Az Alkotmánybíróság határozataiból a jogállamiság illetve jogbiztonság követelményére vonatkozó és a jogalkalmazó szervekre is értelmezhető legfontosabb kritériumként a kiszámíthatóságra vonatkozó elvárás olvasható ki.

A fent kifejtettekre tekintettel megállapítom, hogy Komárom Esztergom Megyei Fogyasztóvédelmi Felügyelőség a bizonyítási kötelezettség megszegésével olyan súlyos mulasztást követett el, amely a konkrét esetben alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okozott a panaszosnak a jogbiztonság szerves részének tekinthető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben.

Az országgyűlési biztosok gyakorlatában alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság akkor állapítható meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, vagyis túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. (Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a korlátozás akkor is, ha egyáltalán nem korlátozható (abszolút) jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint. Ez utóbbi fordulatnak azonban a konkrét esetben nincs jelentősége.) Tekintettel arra, hogy az Áe. szabályai szerint az ügy szempontjából releváns tények tisztázása a hatóságok feltétlen kötelezettsége, fogalmilag kizárt az az eset, amikor a teljes tényállás megállapítására vonatkozó kötelezettség elmulasztása alkotmányos cél által vezéreltnek tekinthető. Más szavakkal: A tényállás tisztázására vonatkozó kötelezettség megsértése semmilyen megfontolással nem igazolható. 
Nem tekinthető Alkotmány által megengedett célra irányulónak és ezért minden esetben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz az eljáró államigazgatási szerv a jogbiztonság részének tekinthető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben, ha nem tesz eleget a releváns tények felderítésére és így a teljes tényállás tisztázására vonatkozó kötelezettségének.

II. Vizsgálatom második része annak megállapítását célozta, hogy vajon igaz-e a panaszos azon állítása, mely szerint a fogyasztóvédelmi felügyelőség eljárása lehetetlenné tette számára a jogos kötelmi jogi igények érvényesítését, és ha ez igaz, akkor okozott-e ezzel az ügyben eljáró hatóság alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet illetve visszásságot. 

Az alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem az országgyűlési biztosok gyakorlatában az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlásának sérelmét, vagy a sérelem közvetlen veszélyét jelenti. A visszásság megállapítása ehhez képest alkotmányjogi szempontból egyfajta többletet fejez ki, mivel azon a megfontoláson alapul, hogy a jogkorlátozás Alkotmányt sért. Ez a logika tehát azt fejezi ki, hogy léteznek Alkotmány által megengedett alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmek is. Mindezekből az következik, hogy az eljárás kezdetén fennállónak vélt sérelem tényleges létezésének és valamely alkotmányos joggal való összefüggésének tisztázása nélkül az országgyűlési biztos semmiféle következtetésre nem juthat a visszásságra illetve annak jellegére vonatkozóan.

A panaszosnak a fogyasztóvédelmi felügyelőséghez intézett beadványából egyértelműen kiderült, hogy ő a Ptk. által biztosított szavatossági igényeinek érvényesítését tekintette céljának, hiszen megjelölte, hogy vagy a cserére, vagy az árleszállításra tart igényt. Ezért a következőkből indultam ki: Abban az esetben, ha vizsgálatom során sikerül tisztázni a szavatossági igény érvényesítésének tényleges ellehetetlenülését, valamint a polgári jogi igények érvényesítésének ellehetetlenülése és a fogyasztóvédelmi felügyelőség eljárása közötti okozati összefüggést, a panasz ezen része érdemi vizsgálatra (vagyis annak tisztázására, hogy fennáll-e visszásság) alkalmas, hiszen a szavatossági igény a magyar polgári jog által elismert kötelmi jogi igény, márpedig a jogbiztonság követelményét nyilvánvalóan sérti egy olyan intézkedés (mulasztás) amely egy törvény által biztosított jog érvényesítését megakadályozza. Saját vizsgálatom szempontjából irrelevánsnak tekintettem és ezért nem foglalkoztam azzal a kérdéssel, hogy vajon a panaszosnak polgári anyagi jogi értelemben igaza volt-e, vagyis hogy egy estleges bírósági eljárás során milyen sikerrel érvényesíthetné szavatossági igényét. Az Alkotmánybíróság ugyanis már több határozatában kifejtette, hogy önmagában az anyagi igazság, az igazságosság érvényesülésére nem biztosít alanyi jogot az Alkotmány. "Az anyagi igazságosság jogállami követelménye a jogbiztonságot szolgáló intézményeken és garanciákon belül maradva valósulhat meg. "Az anyagi igazság érvényesülésére" éppúgy nem biztosít (nem biztosíthat) alanyi jogot az Alkotmány, mint ahogy arra sem, hogy egyetlen bírósági ítélet se legyen törvénysértő. Ezek a jogállam céljai és feladatai, amelyek megvalósulása érdekében megfelelő - elsősorban eljárási garanciákat nyújtó - intézményeket kell létrehoznia, és az érintett alanyi jogokat garantálnia. Az Alkotmány tehát az anyagi igazság érvényrejuttatásához szükséges és az esetek többségében alkalmas eljárásra ad jogot." (9/1992. (I. 30.) AB határozat) Ebből a konkrét eset megítélésével összefüggésben az a következtetés vonható le, hogy az Alkotmány az eljárási garanciákon, a jogbiztonság követelményén, valamint a bírósághoz fordulás jogán keresztül egy mégoly alaptalan igény bíróság előtti érvényesítését is biztosítja, függetlenül annak tényleges megalapozottságától. 

A szavatossági igény érvényesítése alatt a gyakorlat nem a hibás teljesítés tényének és az ebből fakadó igényeknek - a Ptk. 306.§ (4) bekezdésében megkívánt - közlését érti, hanem azt, hogy a jogosult a bíróság előtt érvényesíti a követelést. A keresetet tehát az elévülési határidő alatt kell benyújtani, kivéve, ha a jogosult arra menthető okból nem volt képes. 
A jogvesztő határidő fő szabályként egy év, tartós használatra rendelt dolog esetében pedig három esztendő. Ez csak akkor lehet több, ha a kötelező alkalmassági idő a három éves időtartamot meghaladja. A jogvesztő határidőre vonatkozó rendelkezések azonban csak akkor alkalmazhatóak, ha a jogosult szavatossági igényét menthető okból nem tudta érvényesíteni. Eljárásom céljának ezért a továbbiakban annak a kérdésnek a megválaszolását tekintettem, hogy vajon egy esetleges bírósági eljárás során a panaszos sikerrel hivatkozhatna-e arra, hogy a fogyasztóvédelmi felügyelőség eljárása alatt menthető okból nem tudta érvényesíteni igényét, (ami a fent kifejtettek értelmében azt jelenti, hogy a hatósági eljárás ideje alatt nem nyújthatta be keresetlevelét.) Abból a Ptk.-beli megfogalmazásból, mely szerint a jogosult "nem tudta érvényesíteni" igényét, az az értelmezés vezethető le, hogy a "menthető ok"-nak valamilyen olyan körülménynek kell lennie, amely megakadályozta, lehetetlenné tette az igény érvényesítését. A fogyasztóvédelmi felügyelőség törvényben megállapított hatáskörét gyakorolja akkor, amikor a fogyasztók minőségi kifogásaival kapcsolatos ügyekben eljár, a hozzá fordulók joggal bízhatnak abban, hogy a hatóság a beadványokat szakszerűen és ésszerű időn belül elintézi. Ez a jogos bizalom azonban a Ptk 308.§ (2) bekezdése szempontjából nem tekinthető olyan körülménynek, mint amely megakadályozza az ügyfelet abban, hogy a fogyasztóvédelmi felügyelőség eljárásával párhuzamosan bírósági keresetet nyújtson be szavatossági igényeinek érvényesítése céljából.  Mindebből az következik, hogy a Ptk. 308.§ (2) bekezdésében foglalt, jogvesztő határidőre vonatkozó rendelkezés nem alkalmazható a konkrét esetben. A szavatossági igények érvényesítésére jogvesztő határidő hiányában irányadó határidő elévülési jellegű. Ez a határidő a panasz hivatalomhoz való benyújtásának időpontjában már eltelt, mivel az elévülés nyugvására illetve megszakadására vonatkozó rendelkezések jelen esetben nem alkalmazhatóak, így nem módosították az elévülés főszabály szerinti hat hónapos időtartamát.

A fent kifejtettekből az következik, hogy a panaszos szavatossági igénye bírósági úton már nem érvényesíthető, a panaszos által a beadványban megjelölt sérelem tehát valóban bekövetkezett. Az, hogy a fentiekben feltárt sérelem a fogyasztóvédelmi felügyelőség eljárásával okozati összefüggésben keletkezett, vagyis hogy az Obtv. 16.§-ában foglalt rendelkezés alkalmazása szempontjából megkívánt okozati összefüggés fennáll, ezek után már egyszerűen bizonyítható. A panaszos ugyanis nyilvánvalóan a fogyasztóvédelmi felügyelőség szakszerű eljárásában bízva nem fordult bírósághoz. Ebből a szempontból mindegy, hogy a panaszosnak polgári jogi anyagi szempontból mekkora esélye van  pernyertességre, hiszen az Alkotmány rendelkezései számára akkor is biztosítják a bírósághoz fordulás jogát, ha kereseti kérelmét utóbb a bíróság alaptalannak minősíti. 
Ha a fogyasztóvédelmi felügyelőség - akár a panaszos számára előnyös, akár számára hátrányos módon, de megalapozott és így a panaszos számára is meggyőző döntéssel zárta volna le az előtte folyamatban volt ügyet, az nagy valószínűséggel nem fordult volna az országgyűlési biztoshoz. Ha pedig az érintett hatóság az eljárására vonatkozó határidők betartásával intézte volna az ügyet, a panaszos számára nyitvaálló igényérvényesítési határidő sem telt volna el. Az érdemi ügyintézésre vonatkozó határidők számítás és a sérelmet okozó intézkedés (illetve mulasztás) meghatározása szempontjából a fogyasztóvédelmi felügyelőség eljárását két szakaszra osztottam. A panaszos 1998. január 21-én fordult a Komárom Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal Fogyasztóvédelmi Felügyelőségéhez. Az az első fokú határozat, melyet a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség végül megalapozatlanságra hivatkozva megsemmisített, 1999. április 20-án kelt. A két időpont között határozatot a felügyelőség nem hozott, csak levélben tájékoztatta álláspontjáról az érdekelteket. Ez az idő már önmagában meghaladta a Ptk. 308.§ (2) bekezdése által meghatározott, szavatossági igény érvényesítésére a panaszos számára nyitvaálló határidőt, vagyis az eljárás további elhúzódása nélkül, önmagában lehetetlenné tette az igényérvényesítést. A határozat megsemmisítése után lefolytatott új első fokú eljárás időtartamát, - bár az nyilvánvalóan ismét túllépte az eljárási határidőt, - a sérelem okozása és így saját eljárásom szempontjából irrelevánsnak tekintettem, hiszen a fentiekben kifejtettek alapján megállapíthatóan a sérelem már az eljárás első szakaszában bekövetkezett. 
Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott a Komárom Eszetrgom Megyei Fogyasztóvédelmi Felügyelőség a bírósághoz fordulás jogával összefüggésben (Alkotmány 57.§ (1) bekezdés). Ha ugyanis a szerződésszegésre alapozott minőségi kifogás elintézésére irányuló államigazgatási eljárás időben oly mértékben elhúzódik, hogy az ügyfél polgári jogi igényének bíróság  előtti érvényesítésére nyitvaálló határidő még az államigazgatási eljárás jogerős befejeződése előtt telik le, akkor a panaszos már nem dönthet szabadon arról, hogy az államigazgatási határozatot támadja meg bíróság előtt, vagy a kötelmi jogviszony másik alanyával szemben polgári jogi igény érvényesítésére irányuló bírósági eljárást kezdeményez.  

Ajánlás

I. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20.§-ában foglalt felhatalmazással élve, tekintettel az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 71.§-ában foglalt rendelkezésre, felkérem a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség főigazgatóját, hogy hozzon felügyeleti intézkedést a Komárom-Esztergom Megyei Fogyasztóvédelmi Felügyelőség által hozott 2722/3/1999. számú, 1999. augusztus 25-én kelt határozat által okozott jogsértés orvoslása érdekében.

II. A vizsgálati megállapítások második pontjában feltárt alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság a konkrét ügyben már nem orvosolható, fontos azonban hogy a jövőben hasonló visszásságok ne forduljanak elő. Ezért felkérem a Komárom-Esztergom Megyei Fogyasztóvédelmi Felügyelőség igazgatóját, hogy hívja fel a felügyelőség munkatársait a jogszabályok betartására.

Budapest, 1999. november 23.

Gönczöl Katalin