OBH 4090/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

A panaszos 1999. augusztus 31.-én a Kögáz Rt. által a gázdíj mellett felszámított alapdíj alkalmazását sérelmezve fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához. A panaszos több összefüggésben is alkotmányos jogokat sértőnek illetve jogszabálysértőnek minősítette az alapdíj alkalmazását, mégpedig a következők miatt:
1.	A Kögáz Rt. mindenkinek felszámítja az alapdíjat, akkor is ha az adott fogyasztó igénybe veszi a gázszolgáltatást, akkor is ha nem. A panaszos beadványában kifejtett véleménye szerint, mivel a gáz igénybevétele nem kötelező szolgáltatás, ezért - amennyiben az egyáltalán szolgáltatásnak minősül, - a rendelkezésre állás igénybevétele sem lehet kötelező.
2.	A szolgáltató külön-külön minden mérőóra után felszámítja az alapdíjat. Ennek következtében például a nyaralás ideje alatt is meg kell fizetni a fűtéshez használt gáz mennyiségét mérő óra után az alapdíjat.
3.	A szolgáltató az alapdíj meg nem fizetése esetére kilátásba helyezte, hogy kikapcsolja az adott fogyasztót a gázszolgáltatásból. A.) Ez a panaszos szerint sérti a gáztörvény rendelkezéseit, mert az a szolgáltatás korlátozását csak abban az esetben teszi lehetővé, ha a fogyasztó a gázdíjat nem fizeti meg. B.) Másrészt a szolgáltató visszaél gazdasági erőfölényével amikor kilátásba helyezi, hogy önmagában az alapdíj meg nem fizetése miatt kikapcsolja a gázszolgáltatást.
4.	A rendelkezésre állás - a panaszos véleménye szerint - a hatályos miniszteri rendelet értelmében nem tekinthető szolgáltatásnak. A panaszos szerint az alapdíjért a fogyasztó a szolgáltatótól semmit sem kap. Ez csak egy lehetőség, amiről a fogyasztó szabadon dönt. A panaszos véleménye szerint a rendelkezésre állás azért sem tekinthető szolgáltatásnak, mert a fogyasztóvédelemről szóló törvény által felállított "szolgáltatás"-definícióba az nem fér bele.
5.	Még ha a rendelkezésre állás szolgáltatásnak is minősül, lehetővé kellene tenni  a fogyasztók számára annak eldöntését, hogy igénybe kívánják venni azt, vagy sem. Ezen döntési szabadság hiányában a fogyasztókra rákényszerítenek egy szolgáltatást, melyre annak esetleg nincs is szüksége. A panaszos szerint a 11/1999. GM. rendelet alapján a szolgáltatónak kötelessége lett volna a fogyasztókat megkérdezni arról, hogy kívánják-e igénybe venni a rendelkezésre állást mint szolgáltatást, vagy sem.
6.	A panaszos véleménye szerint, mivel a gázszolgáltatásról szóló 1994. évi XLI. törvény nem ismeri az alapdíj fogalmát, és nem adott felhatalmazást a miniszternek a törvény által nem ismert díj megállapítására, ezért a 11/1999. (III.19.) GM rendelet törvényt sért, amikor megállapítja az alapdíjat, másrészt mivel a rendelkezésre állás nem tekinthető szolgáltatásnak, ezért arra a  miniszter ármegállapító jogköre, a hatósági ár megállapításáról szóló jogszabály rendelkezései szerint sem terjedt ki. A panaszos által kifejtettek szerint az ártörvény taxatív felsorolást tartalmaz azon termékekre és szolgáltatásokra vonatkozóan, amelyekre hatósági árat kell megállapítani, ezt a felsorolást, illetve ezen termékek és szolgáltatások körét csak a törvény módosításával lehet kibővíteni. 
7.	A panaszos véleménye szerint a szolgáltató megsértette a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 8.§-t is, mivel megtévesztette a fogyasztókat azzal, hogy a rendelkezésre állásról semmiféle tájékoztatást nem adott, másrészt azt a hamis látszatot kelti, mintha az alapdíjért adna valamit a fogyasztónak.
8.	A panaszos által kifejtettek szerint sérti a Ptk. rendelkezéseit az, hogy a szolgáltató egyoldalúan kívánja módosítani a közüzemi szolgáltatási szerződést. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§-ában foglalt rendelkezés alapján az ügyben a jogállamiságból fakadó jogbiztonság elve, illetve (Alkotmány 2.§ (1) bekezdés) a piacgazdaságról szóló alkotmányos rendelkezésből levezethető (Alkotmány 9.§ (1) bekezdés) szerződéses szabadság elve sérelmének gyanúja miatt indítottam vizsgálatot.
Vizsgálatom során tájékoztatás céljából megkerestem a Kögáz Rt. vezérigazgatóját, aki a kért információkat a rendelkezésemre bocsátotta. Megkeresésemben a következő kérdésekre vártam választ: 
•	Mikortól alkalmazza a részvénytársaság az alapdíjat?
•	Az alapdíj bevezetéséről mikor és hogyan tájékoztatta  a fogyasztókat?
•	Hogyan váltak az egyedi szolgáltatási szerződések részévé a bevezetett alapdíjra vonatkozó rendelkezések?
•	Milyen összegű az alapdíj?
•	Pontosan milyen szolgáltatói tevékenységből fakadó költségeket fedez az alapdíjból befolyó összeg?
•	Mi az oka annak, hogy az alapdíjat minden egyes - ugyanazon háztartásban található - gázóra után felszámítják?
megkeresésemben felkértem a szolgáltató vezérigazgatóját, hogy fejtse ki a panaszos által felvetett problémákra vonatkozó jogi álláspontját is.

A megállapított tényállás

A megkeresésemre reagáló, a Kögáz Rt. vezérigazgatója és gazdasági igazgatója által együttesen aláírt válasz a következőkről tájékoztatott:
A társaság először az 1999. július 1. után kibocsátott számlán tüntette fel az alapdíjra vonatkozó tételt. 
Az alapdíj bevezetéséről a fogyasztókhoz májusi számlával egyidőben eljuttatott, a Kögáz Rt., illetve a Gázszolgáltatók Egyesülése által összeállított tájékoztatón, július elején a sajtóban, (Zala Rádió műsorában, A Zala, Somogy és Veszprém megyékben megjelenő helyi lapokban, illetve a  helyi Heti Extra című újságban, keretes hirdetés formájában) valamint az ügyfélszolgálati irodákban értesítették a fogyasztókat.
Az alapdíjra vonatkozó rendelkezések a 37/1999. (VI. 21.) GM rendelettel módosított 11/1999. (III.19.) GM rendelet 11.§ (3) bekezdése szerint váltak az egyedi fogyasztói szerződések részévé. 
Az alapdíj a 11/1999. (III.19.) GM rendelet 1. számú mellékletének a lakossági fogyasztásra vonatkozó árszabási szabályai szerint a gázmérők névleges (m3/h) összteljesítményéből kiindulva 20 m3/h alatti teljesítmény esetén 1800Ft, 20 m3-es illetve annál nagyobb teljesítmény esetén 3182 Ft.
Az alapdíj a nyújtott szolgáltatás proporcionális költségeket meghaladó költségek ellentételezésére nyújt fedezetet, ezek pedig a következők: környezetvédelmi kiadások, minőségbiztosítással kapcsolatos költségek, hitelkamatok, műszaki-biztonsági feladatok ellátásából fakadó költségek, fenntartási költségek, értékcsökkenés,  gázhálózat üzemeltetése, leolvasás és elszámolás beszedés költségei, valamint a gázmérőóra felújításával járó költségek.
A gázszolgáltatók a 11/1999. (III. 19.) GM rendelet 3.§ (8) illetve (12) bekezdésében foglalt rendelkezéseket követik akkor, amikor az egy fogyasztási helyen található több gázmérő óra névleges összteljesítményének figyelembevételével állapítják meg az alapdíjat.

A panaszos 1999. augusztus 26-án, majd 1999. szeptember 7-én kelt beadványával a Gazdasági Versenyhivatalt is megkereste.  
 
Az ügy jogszabályi háttere

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről 

BEVEZETŐ RENDELKEZÉSEK

A törvény célja

1. § (1) Ez a törvény az állampolgárok, valamint az állami, önkormányzati, gazdasági és társadalmi szervezetek, továbbá más személyek vagyoni és egyes személyi viszonyait szabályozza. Az e viszonyokat szabályozó más jogszabályokat - ha eltérően nem rendelkeznek - e törvénnyel összhangban, e törvény rendelkezéseire figyelemmel kell értelmezni.
(2) A törvény rendelkezéseit a Magyar Köztársaság gazdasági és társadalmi rendjével összhangban kell értelmezni.

2. A közüzemi szerződés

387. § Közüzemi szerződés alapján a szolgáltató köteles meghatározott időponttól a fogyasztó számára folyamatosan és biztonságosan a fogyasztó igénye szerint meghatározott közüzemi szolgáltatást - így különösen gázt, villamos energiát és vizet - nyújtani, a fogyasztó pedig köteles időszakonként díjat fizetni.
388. § (1) Jogszabály kimondhatja, hogy a szerződés a szolgáltatás igénybevételével jön létre.
(2) A szolgáltató a szerződés megkötését csak jogszabályban meghatározott esetekben tagadhatja meg, illetőleg a szerződés tartalmát csak jogszabályban meghatározott feltételektől teheti függővé.
(3) A szolgáltató a fogyasztóval szemben a teljesítést csak jogszabályban meghatározott esetekben szüneteltetheti, illetőleg korlátozhatja.
(4) A szolgáltató a szerződést csak a jogszabályban meghatározott feltételek esetén mondhatja fel.

1997. évi CLV. törvény a fogyasztóvédelemről

Értelmező rendelkezések

2. § E törvény alkalmazásában:
c) Szolgáltatás: olyan tevékenység, amely a fogyasztóval kialakított közvetlen kapcsolat keretében elégíti ki a fogyasztói szükségleteket úgy, hogy a szolgáltatás nyújtása és igénybevétele (fogyasztása) időben részben vagy teljesen egybeesik.

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról

19. § (2) Az országgyűlési biztos a nyilvánvalóan alaptalan, továbbá az ismételten előterjesztett és érdemben új tényt, adatot nem tartalmazó beadványt elutasítja, a nem jogosult által, valamint a névtelenül benyújtottat pedig elutasíthatja. Az elutasítást minden esetben indokolni kell.

1994. évi XLI. törvény a gázszolgáltatásról, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 3/1995. (I. 20.) Korm. rendelettel

Vhr. 1. § E rendelet és az 1. mellékletét képező Gázszolgáltató Közüzemi Szabályzat alkalmazásában:
b) Gázellátás: a gázértékesítés és a gázszolgáltatás együtt.
e) Gázszolgáltatás: gázelosztó vezeték üzemeltetésével együtt járó vezetékes gázszolgáltatás. Egybefüggő telephelyen belül a gáz továbbadása nem minősül gázszolgáltatásnak.

Gszt. 3.§ p) fogyasztó: a gázszolgáltatótól vagy a gázértékesítőtől gázt vételező természetes vagy jogi személy, illetve jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaság; 

Gszt. 26. § (2) A fogyasztó közüzemi szerződésszegésének minősül, ha
e) a gázszolgáltatás díját nem fizeti,
Gszt. 27. § (1) A szerződés megszegésének, illetve a szabálytalan vételezésnek a következményei:
f) a gázszolgáltatás felfüggesztése,

Gszt. 31. § (1) A földgáz termelői, viszonteladói, elosztási és szolgáltatási árának (díjának) tartalmaznia kell az indokolt befektetések és a hatékonyan működő engedélyesek költségeinek megtérülését, valamint a tartós működéshez szükséges nyereséget.
(2) A földgáz termelői, viszonteladói, elosztási és szolgáltatási árának és egyéb díjaknak összhangban kell lenniük a következő követelményekkel és alapelvekkel:
a) Az árak (díjak) megállapításánál figyelembe kell venni a folyamatos és biztonságos gázszolgáltatáshoz szükséges föld alatti gáztárolók építéséhez és működtetéséhez kapcsolódó költségeket, továbbá a környezetvédelmi kötelezettségek teljesítéséhez szükséges kiadásokat.
b) Az árak megállapításánál figyelembe kell venni a gazdaságpolitikai, az energetikai, az ellátásbiztonsági, a környezetvédelmi és a nemzetközi gazdasági követelményeket, illetőleg tényezőket.
c) Az árszabályozás ösztönözzön a biztonságos és legkisebb költségű gázellátásra, a termelő, tároló és szállító kapacitások, valamint a beszerzési források hatékony igénybevételére.
d) A fogyasztói árak (díjak) ne tartalmazzanak indokolatlan megkülönböztetéseket (előnyöket vagy hátrányokat) a különböző fogyasztók, illetve fogyasztói csoportok között.
(3) Az árképzés és az áralkalmazás részletes szabályait a Magyar Energia Hivatal alakítja ki. Az árakat a miniszter állapítja meg, és rendelettel hirdeti ki. A Hivatal az árszínvonalat és az árat (díjat) bármelyik érdekelt fél kezdeményezésére köteles felülvizsgálni és eljárása eredményét nyilvánosságra hozni.

11/1999. (III. 19.) GM rendelet a földgáz díjának megállapításáról

2. § (1) E rendelet alkalmazásában
e) alapdíj: éves díj, melyet a fogyasztó a szolgáltatás rendelkezésre állásáért, teljes naptári évre vonatkozóan fizet;
g) gázdíj: az a díj, amelyet a fogyasztó (vásárló) az átvett földgáz hőmennyisége után fizet;

11. § (1) E rendelet a 10. § kivételével - és a (3) bekezdésben foglaltak figyelembevételével - 1999. július 1-jén lép hatályba. E rendelet 10. §-a a kihirdetés időpontjában lép hatályba.
(3) Az e rendeletben közzétett ár (díj) a hatálybalépés előtt kötött szerződések részévé válik, kivéve, ha a felek az eredeti szerződés változatlan fenntartásában, vagy az e rendeletben foglaltaknál alacsonyabb ár (díj) alkalmazásában állapodtak meg.

1. számú melléklet a 11/1999. (III. 19.) GM rendelethez

A földgáz legmagasabb díjai áfa nélkül

C) Lakossági fogyasztás árszabása

 	 Gázmérő(k) névleges (össz-)teljesítménye 
(m3/h)	 Éves lakossági alapdíj 
(Ft)	 Éves lakossági 
alapdíj* 
[Ft/(m3/h)])	 Gázdíj 
(Ft/MJ)	
 	 20-nál kisebb	 1800	 -	 0,819	
 	 20 és 20-nál nagyobb	 -	 3182	 0,714	

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálati megállapítások logikailag a panaszos által felevetett problémák sorrendjét követik, azzal az eltéréssel, hogy az általam egymással összefüggőnek minősített problémákat együtt vizsgáltam. 

I. 

1.	"A Kögáz Rt. mindenkinek felszámítja az alapdíjat, akkor is ha az adott fogyasztó igénybe veszi a gázszolgáltatást, akkor is ha nem. A panaszos beadványában kifejtett véleménye szerint, mivel a gáz igénybevétele nem kötelező szolgáltatás, ezért - amennyiben az egyáltalán szolgáltatásnak minősül, - a rendelkezésre állás igénybevétele sem lehet kötelező."
4. "A rendelkezésre állás - a panaszos véleménye szerint - a hatályos miniszteri rendelet értelmében nem tekinthető szolgáltatásnak. A panaszos szerint az alapdíjért a fogyasztó a szolgáltatótól semmit sem kap. Ez csak egy lehetőség, amiről a fogyasztó szabadon dönt. A panaszos véleménye szerint a rendelkezésre állás azért sem tekinthető szolgáltatásnak, mert a fogyasztóvédelemről szóló törvény által felállított "szolgáltatás"-definícióba az nem fér bele."
  
Eljárásom ezen részében elsőként annak tisztázását tekintettem feladatomnak, hogy megfelel-e a tényeknek a panaszos azon állítása, mely szerint a szolgáltató olyan fogyasztókkal szemben is felszámítja az alapdíjat, akik nem veszik igénybe a gázszolgáltatást. Ezen állítás igazolására vagy megcáfolására azért volt szükség, mert ez képezheti az országgyűlési biztos érdemi vizsgálatának egyik tárgyát. Az Obtv. 16.§-a szerint az országgyűlési biztoshoz (egyéb felttelek fennállta esetén) akkor lehet fordulni, ha az alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem már bekövetkezett, vagy annak közvetlen veszélye áll fenn. Az országgyűlési biztos tehát nem járhat el hipotéziseken alapuló beadványok esetén, vagyis ha a beadványban felvetettek csupán elméleti és nem ténylegesen fennálló problémákat tartalmaznak, és értelemszerűen nem járhat el akkor sem, ha a beadvány nyilvánvalóan alaptalan. Ilyen esetekben ugyanis nincs mit vizsgálni. A nyilvánvaló alaptalanságnak két formája van, a ténybeli és a jogi alaptalanság. Ténybeli szempontból alaptalan a beadvány, ha a panaszos által felvetett alkotmányossági probléma alapjául - szintén a panaszos által - felvázolt tények nem felelnek meg a  valóságnak. Jogi megalapozatlanságról pedig akkor beszélhetünk, ha a panaszos okfejtésében foglalt, kifejezett jogi érvek, jogszabályi utalások nem felelnek meg a hatályos (vagy az ügy elbírálása szempontjából irányadó) jogszabályi rendelkezéseknek. Ha az országgyűlési biztos megállapítja a beadvány nyilvánvaló alaptalanságát, azzal a panaszos által feltárt tények, az általa esetleg felvázolt jogi fejtegetések és az esetleges sérelem közötti összefüggésről mond véleményt. A nyilvánvaló alaptalanság tehát azt jelenti, hogy a tények, a jogi okfejtés és az esetleges sérelem között nincs összefüggés, vagy nem úgy áll fenn az összefüggés, ahogy azt a  panaszos felvázolta. A nyilvánvaló alaptalanság kimondásával az országgyűlési biztos nem feltétlenül mond véleményt az alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem tényleges fennálltáról, elegendő a sérelem fennálltának vélelmezése. Bár az országgyűlési biztost megilleti a hivatalbóli vizsgálat joga, ezért a nyilvánvaló alaptalanság megállapítása ellenére más összefüggésben észlelt sérelem okozást további vizsgálat tárgyává teheti, de ez az eredeti panasz nyilvánvalóan alaptalan jellegén nem változtat. 

A gázszolgáltató csak azokkal szemben érvényesíti az alapdíj megfizetésére vonatkozó követelést, akik  a gáztörvény fogalomhasználata szerint fogyasztónak minősülnek. A gáztörvény szerint fogyasztó a gázszolgáltatótól vagy a gázértékesítőtől gázt vételező természetes vagy jogi személy, illetve jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaság. Aki a gázellátást biztosító közműrendszerre rácsatlakozik, vagyis gázfogyasztó készüléke és a csatlakozó vezeték közötti összeköttetés létrejött, arról a szolgáltató vélelmezi, hogy a gázszolgáltatások valamelyikét igénybeveszi. A panaszos fejtegetései azon az okfejtésen alapultak, hogy véleménye szerint a nyaralás, vagy bármilyen távollét idején a fogyasztó nem veszi igénybe a gázszolgáltatást, márpedig igénybe nem vett szolgáltatásért ellenszolgáltatás nem követelhető, ha a szolgáltató mégis ellenszolgáltatást állapít meg, azzal kötelezővé teszi egy olyan szolgáltatás igénybevételét, amelynek igénybevétele egyébként, a jogszabály szerint nem kötelező. A vizsgálat során a következőkből indultam ki: Ha igaz az, hogy egy távollét idején semmilyen szolgáltatást nem vesz igénybe a fogyasztó, akkor az erre az időre felszámított alapdíj sérti az ellenszolgáltatás vélelmére vonatkozó Ptk-beli rendelkezést. Más szavakkal: azt a kérdést kellett eldönteni, hogy az úgynevezett rendelkezésre állás mint szolgáltatás és a gáz mint energia hordozó tényleges használata elválhat-e egymástól, lehetséges-e úgy igénybevenni a rendelkezésre állás-jellegű szolgáltatást, hogy tényleges gázhasználatra akár hosszabb időn keresztül sem kerül sor. Ehhez azonban tisztázni kellett, hogy szolgáltatás-e a rendelkezésre állás.

A beadvány ezen része alaptalan. A gázszolgáltatás fogalmilag nem merül ki a gáz mint energiahordozó átadásában, az annál szélesebb kategória (a rendelkezésre állás mint szolgáltatás jogi jellegével a jelentés későbbi pontjában foglakozom.). Itt abból indultam ki, hogy a rendelkezésre állás mint szolgáltatás létezik, és akkor is igénybe vehető amikor a fogyasztó gázt ténylegesen nem "fogyaszt". 
A polgári jogban szolgáltatásnak minősül minden olyan vagyoni értékű magatartás, amelyet a szerződés kötelezettje a szerződés alapján tanúsítani köteles, illetve amelyet a jogosult a kötelezettől a szerződés alapján követelhet. Amennyiben tehát a kötelem tárgya olyan magatartás, amely vagyoni értékkel bír, akkor a visszterhesség vélelme nem sérül. A rendelkezésre állás, helytállás, készenlét vállalása a szolgáltatások egyik alaptípusa. A vizsgált esetben lényegi jellemzője az, hogy a szolgáltatás nyújtása valamely más szolgáltatás teljesítésének előfeltétele.  Az, hogy a rendelkezésre állás mint tevékenység vagyoni értékkel bír, könnyen bebizonyítható. A gázközmű hálózat karbantartása, korszerűsítése, műszaki-biztonsági szempontból való ellenőrzése, ügyfélszolgálatok fenntartása a szolgáltatónak a gáz puszta átadásához képest plusz költségeket jelent. Tekintettel arra, hogy a gáz mint energiahordozó fogyasztónak való átadása olyan szolgáltatás, amelynek előfeltétele a gázhálózat megléte, stb., kiegészítője pedig az adminisztratív teendők ellátása, ugyanakkor mindegyik szolgáltatás tényleges haszonélvezője, igénybevevője a gázfogyasztó, az ebben az összefüggésben alapnak tekintett szolgáltatás költségein túl a többi szolgáltatás költségeit is annak kell megfizetnie, akinek az érdekeit a szolgáltatás-halmaz-    szolgálja, vagyis a fogyasztónak. E szolgáltatás-halmaz jogosultja a fogyasztó. A szolgáltatás nyújtása  a szolgáltatónak költségeket jelent. Ezen költségek árán nyújtott szolgáltatás igénybevevője azonos azzal, aki a gázt saját tevékenysége során felhasználja.  A két különböző szolgáltatásnak (egy dolog átadására és egy szolgáltatás nyújtására irányulónk) tehát ugyanaz a jogosultja és ugyanaz a kötelezettje, de az amit a jogosult a kötelezettől követelhet, egymástól elválik.
A rendelkezésre állás lényege az, hogy a gázszolgáltató a ténylegesen elhasznált gáz mennyiségétől időbeli megoszlásától függetlenül felel azért, hogy a fogyasztót semmi sem fogja megakadályozni a gáz tényleges felhasználásában. Éppen az a szolgáltatás lényege, hogy a fogyasztó kizárólag saját döntésétől függően, bármikor hozzájuthat a gázhoz, holott annak tényleges igénybevételét egy sor olyan körülmény befolyásolja, amelyhez szakértelem, felszereltség, munkaerő szükséges, ezekkel pedig a fogyasztó nem rendelkezik. Magának a fogyasztónak akkor is költségeket jelentene a "rendelkezésre állás" szolgáltatás által lefedett tevékenységek biztosítása, ha arról ő maga próbálna gondoskodni. 
A Ptk. általános kötelmi jogi rendelkezései és a közüzemi szolgáltatásra vonatkozó szabályai, valamit a polgári jog általános elvei a gázszolgáltatásra vonatkozó jogviszonyra is irányadóak, ezért abból a tényből, hogy azt egy másik jogszabály kifejezetten nem definiálja, esetleg nem is említi, nem vonható le az a következtetés, hogy a rendelkezésre állás nem minősül szolgáltatásnak. Ugyanígy semmiféle következtetés  nem vonható le önmagában a fogyasztóvédelmi törvény fogalomhasználatából sem, mert ez a jogszabály is csak a többi jogszabály és így a Ptk. rendelkezéseivel együtt értelmezhető. A fogyasztóvédelmi törvény ráadásul egy elég gyakori jogtechnikai megoldással az általa adott definíciók alkalmazási körét leszűkíti, nem célja tehát saját definíciójával más jogszabályok fogalom-használatát befolyásolni. 
Nem alapos a panaszos azon fejtegetése sem, mely szerint a rendelkezésre állás jellegű szolgáltatás igénybevételére a szolgáltató rákényszeríti a fogyasztókat. A szolgáltató ugyanis élve jogszabályi felhatalmazásával egy olyan szolgáltatásért számít fel ellenszolgáltatást alapdíj formájában, melyet ténylegesen is nyújt a fogyasztók számára. A panaszos szerint, ha valaki nem kívánja igénybevenni a nem kötelező szolgáltatást, ahhoz joga van, akkor azonban díjat sem számíthatnak fel vele szemben. Valójában a rendelkezésre állás jellegű szolgáltatás igénybevételéről - a vizsgált esetben - a fogyasztó szabadon dönt, de nem dönthet úgy, hogy a gáz mint dolog átadására vonatkozó szolgáltatást igénybeveszi, a rendelkezésre állást viszont nem. Vagy mindkettőt igénybeveszi, vagy egyiket sem. Ennek a gázközművagyon karbantartásával összefüggő költségek és  az ezek mögött meghúzódó biztonsági megfontolások adják a magyarázatát. A jogalkotó ugyanis úgy vélte, hogy a gázellátás biztonságos működéséhez fűződő érdek tényleges érvényesülést nem teheti függővé az egyedi fogyasztók rendkívül eltérő és teljesen esetleges anyagi teherbíró képességétől. Márpedig ez a helyzet állna elő - ha feltételezve hogy ez technikailag kivitelezhető - minden fogyasztó a saját belátására bízhatná például azt, hogy milyen műszaki paraméterekkel rendelkező vezetéken biztosítja a gáz vételezést. A főszabály szerinti szabad döntéstől függő szerződés-kötés, tehát a kötelem létrehozására vonatkozó szerződési szabadság ilyen összefüggésben való korlátozása mások és természetesen a fogyasztó élet- és vagyonbiztonságát szolgálja, tehát végső soron alkotmányos cél által vezérelt. 

II.

2. "A szolgáltató külön-külön minden mérőóra után felszámítja az alapdíjat. Ennek következtében például a nyaralás ideje alatt is meg kell fizetni a fűtéshez használt gáz mennyiségét mérő óra után az alapdíjat."

Az irányadó jogszabályi rendelkezés szerint az alapdíj mértéke a gázórák névleges összteljesítményéhez igazodik, vagyis nem alapos a panaszos azon állítása, mely szerint a szolgáltató mérőóránként állapítja meg az alapdíjat. Azt a megállapítás, hogy a fűtéshez használt gázfogyasztó készülékhez kapcsolt gázóra után fizetendő alapdíj felszámítása jogszabálysértő, nem tudtam elfogadni, hiszen az valójában jogszabályi rendelkezéseken alapul. Azt a - beadványban ugyan kifejezetten ki nem mondott, de abba mégis beleérthető - felvetést, hogy a nyáron nem használt gázfogyasztó készülék fogyasztását mérő gázóra összteljesítménybe való belekalkulálása alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okoz, a vizsgálati megállapítások I. pontjában kifejtettek alapján cáfolható meg. Ez a panaszosi érvelés ugyanis kifejezetten azon a feltevésen alapul, hogy a rendelkezésre állás nem szolgáltatás, így az ilyen jogcímen követelt ellenszolgáltatás sérti a Ptk. ellenszolgáltatás vélelmére vonatkozó rendelkezését. Az a tény, hogy a - fogyasztó döntésétől függően -rövidebb-hosszabb ideig nem használt gázfogyasztó készüléken keresztüli fogyasztás mérésére szolgáló gázóra is alapul szolgál az alapdíj kiszámításához, nem sérti az ellenszolgáltatás vélelmére vonatkozó Ptk-beli szabályt, mert a rendelkezésre állás olyan önálló szolgáltatás, amelynek fogyasztói igénybevétele nincs szoros összefüggésben  a gáz mint dolog elfogyasztott mennyiségével. A rendelkezésre állás típusú szolgáltatást a fogyasztó nem csak akkor veszi igénybe, amikor ténylegesen gázt használ fel valamilyen általa végzett tevékenységhez. A rendelkezésre állás lényege éppen az, hogy a szolgáltató köteles biztosítani a gáz tényleges használatának lehetőségét.

A fent kifejtettekre tekintettel a panaszt elutasítom, mert a vizsgált szolgáltatói magatartás alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet nem okoz.

III.

3. "A szolgáltató az alapdíj meg nem fizetése esetére kilátásba helyezte, hogy kikapcsolja az adott fogyasztót a gázszolgáltatásból. A.) Ez a panaszos szerint sérti a gáztörvény rendelkezéseit, mert az a szolgáltatás korlátozását csak abban az esetben teszi lehetővé, ha a fogyasztó a gázdíjat nem fizeti meg. B.) Másrészt a szolgáltató visszaél gazdasági erőfölényével amikor kilátásba helyezi, hogy önmagában az alapdíj meg nem fizetése miatt kikapcsolja a gázszolgáltatást."

Az országgyűlési biztos az eljárásának tárgyául szolgáló sérelem alkotmányos jogokkal való kapcsolatának megítélésénél az összes alkotmányos jog halmazából egyfajta szűkítéssel jut el azon jogok köréhez, amelyek az adott sérelemmel összefüggésben egyáltalán szóba jöhetnek. Az országgyűlési biztos munkája szempontjából egyszerűbb az az eset, amikor beadványában maga a panaszos jelöli meg az általa relevánsnak tartott alkotmányos jogokat, ilyenkor ugyanis a biztos elemzését és érdemi vizsgálatát is csak ezen alkotmányos jogokra terjeszti ki. Ha a panaszos nem jelölte meg konkrétan az általa megsérülőnek vélt alkotmányos jogokat, akkor a biztos kénytelen maga körülhatárolni az első látásra szóba jöhető jogok körét. A konkrét panasz érdemi vizsgálata értelemszerűen sohasem terjedhet ki a beadványban megjelölt sérelem valamennyi alkotmányos joggal fennálló esetleges kapcsolatára. Az országgyűlési biztos munkáját ellehetetlenítené az az értelmezés, amely szerint a konkrét alkotmányos jog hiányában a beadványról vélelmezni kell, hogy abban a panaszos a biztostól valamennyi alkotmányos jogra kiterjedő vizsgálatot kér. 
A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy a panaszos által fennállónak vélt sérelem alkotmányos jogokkal összefüggő jellegét a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben fogom elemezni, tekintettel arra, hogy a panaszos maga nem jelölte meg azt az alkotmányos jogosultságot, melynek sérelmére a beadványát alapozta. Más, a vizsgálat szempontjából esetleg szóbajöhető releváns alkotmányos jogot az elemzés nem tárt fel.

A Gszt. 26. § (2) bekezdés e) pontjában a fogyasztó közüzemi szerződésszegésének minősülő magatartások felsorolásakor nem a gázdíj megfizetésének elmulasztását határozta meg, hanem a gázszolgáltatás díjának meg nem fizetését. A gázszolgáltatás díja szélesebb kategória mint a gázdíj fogalma, tekintettel arra, hogy gázszolgáltatásnak minősül minden gázelosztó vezeték üzemeltetésével együtt járó vezetékes gázszolgáltatás. A gázszolgáltatás két nagy szolgáltatás-csoportja  a fent kifejtettek értelmében a gáz mint energiahordozó átadására irányuló szolgáltatás, és a rendelkezésre állás. Jogszabályoknak megfelelően jár el tehát a szolgáltató amikor a Gszt. 27. § (1) bekezdése alapján a szerződés megszegésének minősítette az alapdíj fizetésének esetleges elmulasztását és kilátásba helyezte a gázszolgáltatás felfüggesztését.  Nem okoz alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet a közszolgáltató a jogbiztonsággal összefüggésben, ha a jogszabály által meghatározott negatív jogkövetkezményt, egy - szintén - jogszabály által megjelölt tényállás megvalósulásának esetére helyez kilátásba. A jogbiztonság követelményéből ugyanis - tekintettel annak lényegi tartalmára, a kiszámíthatóságra, - éppen a jogszabályok betartására vonatkozó szolgáltatói kötelezettség következik, olyan szolgáltató kötelezettség azonban nyilvánvalóan nem, amely kifejezetten jogszabályi rendelkezésekkel ellentétes lenne és a szolgáltatói érdekeket sértené. Nem vezethető le a jogbiztonság követelményéből az a fogyasztói elvárás, hogy a szolgáltató ne éljen a számára jogszabály által biztosított szankció lehetőségével.

IV.

"Mégha a rendelkezésre állás szolgáltatásnak is minősül, lehetővé kellene tenni  a fogyasztók számára annak eldöntését, hogy igénybe kívánják venni azt, vagy sem. Ezen döntési szabadság hiányában a fogyasztókra rákényszerítenek egy szolgáltatást, melyre annak esetleg nincs is szüksége. A panaszos szerint a 11/1999. GM. rendelet alapján a szolgáltatónak kötelessége lett volna a fogyasztókat megkérdezni arról, hogy kívánják-e igénybe venni a rendelkezésre állást mint szolgáltatást, vagy sem."

A rendelkezésre állás mint szolgáltatás igénybevétele és a gázellátás biztonságos működéséhez fűződő érdek tényleges érvényesülésének biztosítás - amint azt már a vizsgálati megállapítások I. pontjában kifejtettem - nem tehető függővé az egyedi fogyasztók rendkívül eltérő és teljesen esetleges anyagi teherbíró képességétől. Márpedig ez a helyzet állna elő - ha feltételezve hogy ez technikailag kivitelezhető - minden fogyasztó a saját belátására bízhatná például azt, hogy milyen műszaki paraméterekkel rendelkező vezetéken biztosítja a gáz vételezést. A gáz tényleges biztosítására és a rendelkezésre állásra vonatkozó szolgáltatás egymással olyan összefüggésben állnak, hogy az a fogyasztó, aki a gázt használja e szolgáltatás igénybevételére nem képes a "rendelkezésre állás" jellegű szolgáltatás igénybevétele nélkül. Nem alapos a panaszos azon gondolatmenetre épülő fejtegetése, hogy a fogyasztó csak akkor veszi igénybe  az alapdíjért nyújtott szolgáltatást, amikor a gázt használja. A rendelkezésre állás ugyanis a gáz használat alapfeltétele.

Nem okoz alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot a piacgazdaság követelményéből levezethető szerződési szabadság elvével összefüggésben az a szolgáltatói gyakorlat, amelynek lényege a rendelkezésre állás jellegű szolgáltatás nyújtása a fogyasztó külön beleegyező nyilatkozata nélkül.

V.

A panaszos véleménye szerint, mivel a gázszolgáltatásról szóló 1994. évi XLI. törvény nem ismeri az alapdíj fogalmát, és nem adott felhatalmazást a miniszternek a törvény által nem ismert díj megállapítására, ezért a 11/1999. (III.19.) GM rendelet törvényt sért, amikor megállapítja az alapdíjat, másrészt mivel a rendelkezésre állás nem tekinthető szolgáltatásnak, ezért arra a  miniszter ármegállapító jogköre, a hatósági ár megállapításáról szóló jogszabály rendelkezései szerint sem terjedt ki. A panaszos által kifejtettek szerint az ártörvény taxatív felsorolást tartalmaz azon termékekre és szolgáltatásokra vonatkozóan, amelyekre hatósági árat kell megállapítani, ezt a felsorolást, illetve ezen termékek és szolgáltatások körét csak a törvény módosításával lehet kibővíteni.

A panasz ezen része nem alapos.

A beadvány ezen része azon a gondolatmeneten alapult, hogy a szolgáltató olyan díj fizetésére kötelezi a panaszost, mint fogyasztót, amelynek végső soron nincs jogszabályi alapja. Amennyiben a panaszos érvelése alapos, akkor gázszolgáltató a jogbiztonságot és a piacgazdaság követelményét súlyosan sértő gyakorlatot folytat, ezért vizsgálatom célja elsősorban annak megállapítására irányult, hogy vajon kapott-e felhatalmazást a miniszter az alapdíj megállapítására. 

A Gszt. egy sor olyan követelményt és alapelvet sorol fel a földgáz termelői, viszonteladói, elosztási és szolgáltatási árának és egyéb díjaknak megállapításáról szóló rendelkezéseiben, melyek a rendelkezésre állás típusú szolgáltatás költségeit befolyásolják. Ilyenek például: figyelembe kell venni a folyamatos és biztonságos gázszolgáltatáshoz szükséges föld alatti gáztárolók építéséhez és működtetéséhez kapcsolódó költségeket, továbbá a környezetvédelmi kötelezettségek teljesítéséhez szükséges kiadásokat, a gazdaságpolitikai, az energetikai, az ellátásbiztonsági, a környezetvédelmi tényezőket. Abból a tényből, hogy a gáztörvény nem használja kifejezetten az alapdíj kifejezést, nem következik, hogy az alapdíj megállapítása a miniszter részéről felhatalmazás nélküli jogalkotás formáját öltötte. A gáztörvény meghatározott költségelemek fedezetére alkalmas díj megállapítására hatalmazta fel a minisztert, ezért az ilyen költségelemek ellentételezésére szolgáló díj megállapítás - elnevezésétől függetlenül - kifejezett felhatalmazáson alapul. 

VI.

A panaszos véleménye szerint a szolgáltató megsértette a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 8.§-t is, mivel megtévesztette a fogyasztókat azzal, hogy a rendelkezésre állásról semmiféle tájékoztatást nem adott, másrészt azt a hamis látszatot kelti, mintha az alapdíjért adna valamit a fogyasztónak.

A beadvány ezen része nyilvánvalóan alaptalan. A szolgáltató ugyanis több eszközzel is tájékoztatta a fogyasztókat az alapdíj bevezetéséről. A szolgáltató ugyanakkor valóban nyújt szolgáltatást az alapdíjért, ezért nem állítható, hogy az erre vonatkozó állításával megtévesztené a fogyasztókat. 

VII. 

A panaszos által kifejtettek szerint sérti a Ptk. rendelkezéseit az, hogy a szolgáltató egyoldalúan kívánja módosítani a közüzemi szolgáltatási szerződést.

Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a jogszabály rendelkezései értelmében a rendeletben közzétett ár (díj) a hatálybalépés előtt kötött szerződések részévé vált. Nem a szolgáltató egyoldalú döntésétől függött tehát a díj szerződésbe való beépülése, mivel arról jogszabály rendelkezett.

Budapest, 1999. november 30.

Dr. Polt Péter