OBH 4045/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A Blikk 1999. augusztus 24-i számában megjelent "Bemondásra azonosítják a rongálókat a rendőrök - Elítélték garázdaságért a mozgásképtelen férfit" c. cikk arról tudósított, hogy több tízezer, iratok nélküli hajléktalan bolyong a fővárosban, akik bűncselekmény elkövetésekor bárkit gyanúba keverhetnek.
	A cikk írója szerint előfordulhat az is, hogy a rendőrök úgy nyilvánítanak valakit gyanúsítottá, hogy - személyi iratok (személyigazolvány) hiányában - elhiszik a tettes által bemondott személyi adatok valódiságát.
	A cikk alapján - figyelemmel a büntetőeljárásban elkövetőként felelősségre vont személy érdekére, illetve az ártatlanság vélelmére - felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye sérelmének gyanúja. Ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosa - hivatalból - vizsgálatot rendelt el. Annak során állásfoglalást kért a legfőbb ügyésztől és vizsgálatra kérte fel az országos rendőrfőkapitányt, a vám- és pénzügyőrség, valamint a határőrség országos parancsnokát, az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal elnökét, valamint a Budapesti Rendőr-főkapitányság fegyelmi előadójától másolati iratokat kért.

Érintett alkotmányos jogok
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz és az ártatlanság vélelméhez való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
1.	A legfőbb ügyész úgy foglalt állást az ügyben, hogy valóban előfordulhat, hogy a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított személy nem tudja igazolni személyazonosságát, mert arra alkalmas okirattal nem rendelkezik. Nem vitatta azt sem, hogy ilyenkor a nyomozó hatóság a személyi adatokat bemondás alapján foglalja jegyzőkönyvbe. Nem tudott azonban olyan esetről, hogy az így gyanúsítottként kihallgatott személy más személy nevét és személyi adatait használta volna fel. 
	A legfőbb ügyész a személyazonosság megbízhatatlanságának a veszélyét abban látta, hogy az esetleg elítélt személy valótlan adatok alapján kerül a bűnügyi nyilvántartásba. Az ilyen elítéltnek a bármilyen okból szükségessé váló előélete ugyanis nem állapítható meg. Ez utóbbi lehetőségre tekintettel a legfőbb ügyész felhívta az ügyészek figyelmét arra, hogy a nyomozás feletti felügyeleti és a nyomozás befejezése utáni feladataik ellátása során fordítsanak gondot annak vizsgálatára, hogy a gyanúsított személyi adataink megállapítása megbízhatóan történt-e. 

2.	Az országos rendőrfőkapitány tájékoztatója szerint a rendőri szerveknél egységes a gyakorlat a bűncselekmény elkövetésével alaposan gyanúsítható személyek személyazonossága megállapítása, illetve a szóban forgó személyi adatok ellenőrzése tárgyában. A rendőrség nyomozó szervei a gyanúsítottól első kihallgatása kezdetén minden esetben megkérdezik a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (Be.) 87. § (1) bekezdés szerinti személyi adatokat, vagyis eleget tesznek annak a törvényi előírásnak, hogy "... A kihallgatás kezdetén a terhelttől meg kell kérdezni
a) nevét, születési helyét, anyja nevét, lakóhelyét és személyi számát,
b) állampolgárságát, foglalkozását és munkahelyét, iskolai végzettségét, családi, kereseti és vagyoni körülményeit, állami szervnél, társadalmi szervezetben, szövetkezetben, valamint érdekképviseleti szervben viselt tisztségét, katonai rendfokozatát, kitüntetéseit, továbbá - ha büntetve volt - a büntetésre vonatkozó adatokat."
	Az országos főkapitányi tájékoztató tartalmazta azt is, hogy a gyanúsítottá nyilvánított személy által szóban közölt adatok valódiságát a rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 29. § (1) bekezdése szerint - ami így szól: "A rendőr a feladata ellátása során igazoltathatja azt, akinek a személyazonosságát meg kell állapítania. Az igazoltatott köteles a személyazonosító adatait hitelt érdemlően igazolni. A személyazonosság igazolására elsősorban a személyi igazolvány szolgál, elfogadható továbbá minden olyan okmány, amelyből az igazoltatott kiléte hitelt érdemlően megállapítható. A rendőr az általa ismert vagy más jelen lévő ismert kilétű személy közlését is elfogadhatja igazolásként." - a közléssel egyidőben ellenőrzik. Egyébként pedig a rendőri szervek - személyi igazolvány hiányában - elfogadnak minden olyan fényképpel ellátott okmányt, amelyből az eljárás alá vont személy személyazonossága kétséget kizáróan megállapítható. 
	A főkapitány szerint a rendőrség bűnügyi szervei egységes eljárást folytatnak akkor is, ha a gyanúsított nem rendelkezik a személyazonosságát hitelt érdemlően igazoló okirattal. Ilyenkor ezt a tényt és a szóban közölt személyi adatokat a kihallgatásról felvett jegyzőkönyvben rögzítik, az eljárás során pedig azok helytállóságát ellenőrzik. Az ellenőrzés módjai lehetnek például: adategyeztetés a rendelkezésre álló nyilvántartásokkal, adatgyűjtés, személyazonosító okmány felkutatása lakóhelyen, gépjárműben, tanú felkutatás munkahelyen, lakókörnyezetben, szembesítés, felismerésre bemutatás. 
	Magyar állampolgár gyanúsított esetében több nyilvántartás is rendelkezésére áll a nyomozó hatóságnak arra, hogy a gyanúsított által szóban közölt adatokat - egyidejűleg akár több nyilvántartásban is - ellenőrizze a nyilvántartás adataival. Ezek a következők: Országos Személyadat- és Lakcímnyilvántartó Hivatal, lakóhely szerinti illetékes rendőrkapitányság igazgatásrendészeti osztálya vagy a polgármesteri hivatal, BM Központi Adatfeldolgozó Nyilvántartó és Választási Hivatal, Központi Okmánytár, esetenként a Bűnügyi Szakértő és Kutatóintézet Daktiloszkópiai Osztály. A felsorolt intézmények által vezetett nyilvántartásokon kívül a nyomozó hatóságok minden esetben ellenőrzik a bűncselekmény elkövetésével alaposan gyanúsítható személyt a bűntettesek, valamint a körözési nyilvántartásban, végül a szándékos bűncselekmény alapos gyanúja miatt kihallgatott személyek nyilvántartásában.
	Külföldi állampolgár esetében a személyazonossági adatok ellenőrzéséhez a rendőrség idegenrendészeti és a határőrség nyilvántartásai nyújtanak segítséget a nyomozó szervnek. Ezen kívül az  INTERPOL Magyar Nemzeti Irodáján keresztül is lehetőség van a szükséges okmányok, fényképek, ujjnyomatok beszerzésére, külföldi állam rendőri szerveinek, esetleg a külföldi személy állama Magyarországon lévő konzulátusának megkeresésére.
	A főkapitányi tájékoztató tartalmazta azt is, hogy ha a gyanúsított személyazonosító okmánya eredetiségével, illetve tartalmának valódiságával összefüggésben felmerül a közokirat-hamisítás gyanúja, úgy okmányszakértőt von be az eljárásba a nyomozó hatóság.
	Az országos főkapitány összességében úgy foglalt állást, hogy abban a ritkán előforduló esetben, amikor a gyanúsított által közölt adatok valódisága megkérdőjelezhető, a fenti ellenőrzési módszerekkel sikeresen be lehet azonosítani a kihallgatandó személyt.
	Az országos főkapitányi vizsgálat során volt példa olyan esetre is, amikor a gyanúsított hamis adatokkal "igazolta" magát. A főkapitány által hivatkozott ellenőrzési lehetőségekkel azonban az eljáró rendőri szervek minden esetben kétséget kizáróan megállapították a gyanúsított személyazonosságát. A főkapitány szerint a vizsgálat alapjául szolgáló újságcikkben közölt eset nem általánosítható, az az eljáró nyomozó mulasztásának következménye volt.
	Az országos főkapitányi vizsgálat rámutatott arra is, hogy az újságcikkben leírtak a BRFK XIV. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztályán történtek, melyre tekintettel fegyelmi eljárást indítottak a Bűnüldözési Alosztály vezetője és a cikk szerinti gyanúsítotti kihallgatást végző két nyomozó ellen. A BRFK fegyelmi előadója - rövid úton, telefonon - arról tájékoztatott, hogy az alosztályvezetőt és a XIV. kerületi kapitányságon 154-1285/1999. bü. szám alatt folyamatban volt nyomozás egyik előadóját - akiket időközben áthelyeztek a BRFK állományába - fenyítés kiszabása mellőzése mellett figyelmeztetésben részesítette a budapesti főkapitány. Az alosztályvezetővel szemben ugyanis megállapította az elöljárói kötelezettség megszegése fegyelemsértést, mivel a szóban forgó nyomozás teljesítése során nem adott utasítást a gyanúsítottként kihallgatott, tisztázatlan személyazonosságú személy kilétének megállapításához szükséges ujjnyomatok levételére, a daktiloszkópiai nyilvántartásba történő továbbításra, valamint ezeknek az ügyiratban történő dokumentálására. A nyomozó pedig elkövette a parancs hanyag teljesítése fegyelemsértést azzal, hogy a nyomozás előadójaként nem intézkedett a tisztázatlan személyazonosságú gyanúsított azonosításához szükséges ujjnyomatok levételére és azok daktiloszkópiai nyilvántartásba való továbbítására. A nyomozás másik ügyintézőjével szemben a kerületi kapitányságvezetője rendelt el fegyelmi eljárást szakszerűtlen munkavégzés fegyelemsértés miatt, melyet megszüntetett tekintettel arra, hogy a fegyelmi eljárás során azt állapította meg, hogy a nyomozó a szóban forgó büntetőeljárás során a tőle elvárható körültekintéssel járt el. A gyanúsított szóban bemondott adatait ellenőrizte a rendelkezésére álló eszközökkel, fegyelemsértést nem követett el.

3.	A Vám- és Pénzügyőrség országos parancsnokának tájékoztatója szerint testületük felderítő és nyomozó szerveinél nem fordult elő, hogy valótlan vagy hamis személyi adatokat vettek volna fel gyanúsítotti kihallgatás során. Hatóságaik a személyi adatokat igazoltatás és büntetőeljárás esetén is a személyi okmányból (személyi igazolvány, útlevél) állapítják meg. Ezen kívül büntetőeljárás esetén a feljelentés adatait is figyelembe veszik. Az adatok azonosítását szolgálja továbbá a priorálás.
	Az országos parancsnok arról is tájékoztatott, hogy ha a konkrét ügyben eljáró nyomozó hatóságuknak kétsége merül fel a személyi adatok valódiságával kapcsolatban, úgy a Belügyminisztérium Adatfeldolgozó Hivatal számítógépes nyilvántartó rendszere segítségével a nyomozás bármely szakaszában ellenőrizhetik a gyanúsított személyi adatait. Beszerezhetik a gyanúsított személy fényképét tartalmazó igazolvány nyilvántartó kartonjának másolatát is.
	Az országos parancsnok nem vitatta, hogy esetenként az eljárás alá vont személyek adatai bemondáson alapulnak. Tekintettel azonban arra, hogy a személyazonosság kétséget kizáró megállapítása a gyanúsítottá nyilvánítás egyik alapvető és elsődleges feltétele, - a hivatkozott módszerekkel - haladéktalanul ellenőrzik a bemondott adatokat.
	A Vám- és Pénzügyőrség országos parancsnoka szerint a bemondáson alapuló személyi adatok felvételének elkerülését célozza, hogy a kihallgatásokat - figyelemmel a Be. előzőekben már idézett előírására - mindig a személyi adatok felvételével kell kezdeni, amihez elengedhetetlen a személyazonosságot igazoló okiratok megléte. Ezért a kihallgatásokra szóló idézéseken feltüntetik, hogy a beidézett személy a személyi igazolványát, illetve külföldi állampolgár esetében az útlevelét hozza magával.
	A Vám- és Pénzügyőrség országos parancsnoka összességében úgy foglalt állást, hogy a vám- és pénzügyőrség nyomozó szerveinek eljárásaiban a személyi adatok felvétele, ellenőrzése egység gyakorlat, illetve a vonatkozó előírások szerint történik.

4.	Az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal (továbbiakban: Hivatal) elnöke vizsgálata során megállapította, hogy a büntetőeljárás alá vont személyek személyazonosságának tisztázása megfelelt a jogszabályoknak és belső rendelkezéseknek. A Hivatal nyomozó hatóságainak eddigi működése során - vagyis 1999. január 1-től - figyelemmel a büntetőeljárás alá vont személy érdekére és az ártatlanság vélelmére is, nem merült fel a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye sérelmének gyanúja. A vizsgálat eredményétől függetlenül azonban felhívta a nyomozási feladatokat végző munkatársai figyelmét, hogy eljárásaikban a gyanúsítottak személyazonosságának megállapításakor minden esetben a törvényességet szem előtt tartva, körültekintően járjanak el.

5.	A Határőrség rendészeti főigazgató-helyettese szintén úgy összegezte vizsgálatának eredményét, hogy a Határőrség nyomozó szervei egységes gyakorlatot követnek a gyanúsítottá nyilvánított személy személyazonossága megállapításakor. Magyar állampolgárságú gyanúsított személyazonosságának megállapítása eddig nem okozott problémát nyomozó szerveiknek. A személyazonosságot elsődlegesen a személyi adatokat hitelt érdemlő módon igazoló személyi igazolvány alapján állapítják meg. Ha az elkövetőnél nincs megfelelő arcképes okmány, úgy kihallgatása során nyilatkoztatják adataira. Az így bemondott adatokat ellenőrzik a nyilvántartási rendszerekben - ezekről a jelentés 1) pontjában már volt szó - , de lehetőségük van a lakcímen történő ellenőrzésre is.
	Külföldi állampolgárságú gyanúsított esetében is több lehetőségük van a személyazonosság megállapítására. Amennyiben az eljárás alá vont személy rendelkezik útlevéllel, annak felhasználásával azonosítják őt. Ha úti okmánya nincs az elkövetőnek, akkor a birtokában lévő más fényképes igazolványt is elfogadnak. Végül azonosításra alkalmas okmány hiányában a bemondott adatok alapján végzik a priorálást. Ha ez utóbbi esetben felmerül a jogellenes belföldi tartózkodás vétség elkövetésének alapos gyanúja, úgy az eljárás alá vont személyt nyilatkoztatják az országból való kiutasításának körülményeire is, aminek végső során része a személyazonosság kétséget kizáró módon történő megállapítása.
	A rendészeti főigazgató-helyettes tájékoztatója tartalmazta azt is, hogy volt rá példa, hogy a jogellenes belföldi tartózkodás vétsége miatt feljelentett személy nem rendelkezett érvényes úti okmánnyal, kihallgatása során azonban tagadta, hogy őt bármikor kiutasították volna a Magyar Köztársaság területéről. Ilyenkor daktiloszkópiai szakértőt rendelt ki az eljárást folytató nyomozó szerv. Ha a szakértő azt állapította meg, hogy a kiutasított személy ujjnyomata nem azonos a feljelentett személyével, a nyomozást megszüntették és javasolták a kiutasító határozatot hozó idegenrendészeti szervnek, hogy döntésüket vizsgálják felül.
	A főigazgató-helyettes megállapította továbbá, hogy sokszor okoz problémát a határőrség nyomozó szerveinek a személyazonosság megállapítása olyan esetben, amikor a külföldi személy úti okmányával kapcsolatban merül fel a közokirat-hamisítás bűntettének alapos gyanúja. Előfordul, hogy az eljárás alá vont személy más nevére szóló, valódi vagy fényképcserés okmányt mutat be, eredeti személyi adatait igazoló okmánya nincs. Ilyenkor bemondás alapján rögzítik a személyi adatokat, melyeket a következők szerint ellenőrizhetnek: az eljárás alá vont külföldi személlyel együtt utazókat kihallgatják, a priorálási rendszer igénybevétele, szomszédos országok határőrizeti szervei segítségének kérése, esetleg az eljárás alá vont személlyel szemben korábban eljárást folytató hatóságok megkeresése, a bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható külföldi személynél lévő egyéb iratok vizsgálata. Ezeken kívül lehetőségük van az INTERPOL Magyar Nemzeti Iroda segítségét is kérni. Tapasztalatuk azonban az, hogy az Iroda válaszára esetenként több hónapot is várni kell. 
	A rendészeti főigazgató-helyettes szerint embercsempészés nyomozása során az elkövető személyazonosságának megállapítása nem problémás. Általában ugyanis tettenéréskor fogják el a szóban forgó jogsértés elkövetőjét, akinél általában van személyazonosításra alkalmas okmány.
	A rendészeti főigazgató-helyettes összességében úgy ítélte meg, hogy a Határőrség nyomozó szervei a vonatkozó előírásoknak megfelelően ellenőrzik a gyanúsított személy azonosságát, illetve azt, hogy a gyanúsítottá nyilvánított személy megegyezik a tényleges elkövetővel. 

6.	A megkeresett szervek vezetőinek tájékoztatását elfogadtam. Megállapítottam, hogy a BRFK XIV. kerületi Rendőrkapitányságon 154-1285/1999. bü. számon folyamatban volt nyomozás ügyintézője, valamint parancsnoka megsértette a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot az okozta, hogy az ügyintéző nem intézkedett a tisztázatlan személyazonosságú elkövető bűnügyi nyilvántartásba vételére, vagyis elmulasztotta a gyanúsított ujjnyomatolását és az ujjnyomatoknak a nyilvántartásba vételezését, ezzel elmulasztotta a bemondáson alapuló személyi adatok ellenőrzését is. Az előadó parancsnoka pedig nem tett eleget ellenőrzési kötelezettségének, konkrétan nem észlelte a mulasztást, nem adott utasítást az elmaradt intézkedések végrehajtására. Mindez oda vezetett, hogy a gyanúsított büntetőeljárásban felhasznált személyi adatai nem feleltek meg a valóságnak. 
	A megállapított alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság ellenére ajánlást nem teszek az ügyben. Elegendőnek és megfelelőnek tartom azokat az intézkedéseket, melyeket a vizsgálat során a budapesti rendőrfőkapitány tett saját hatáskörében, vagyis - figyelemmel a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hszt.) 119. § (1) bekezdésére - ami így szól: "Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi." - fegyelmi eljárást indított a nyomozó és annak közvetlen parancsnoka ellen. Tekintettel azonban arra, hogy a Hszt. 120. § (2) bekezdése azt is kimondja, hogy "A fenyítés mellőzhető, ha a fegyelemsértés olyan csekély súlyú, hogy - figyelembe véve a fegyelemsértőnek a magatartását és a szolgálati rendhez való viszonyát - az (1) bekezdésben meghatározott cél figyelmeztetéssel is elérhető." , a főkapitány a fenyítés kiszabását mellőzte és figyelmeztetésben részesítette két beosztottját. Ezen döntés megalapozottságát nem vontam kétségbe. Az országgyűlési biztosnak ugyanis nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Az adott esetben a főkapitányság volt abban a helyzetben, hogy megítélje szükségtelen-e beosztottjaival szemben a legenyhébb fenyítési nem alkalmazása is. Így ez irányban a vizsgálatot mellőztem. Ugyanezen okok miatt nem vitattam a XIV. kerületi kapitányság azon döntését, hogy megszüntette az ügyben érintett beosztottja ellen indult fegyelmi eljárást. A kapitány ezen döntésére figyelemmel ez utóbbi nyomozó eljárásával összefüggésben nem állapítottam meg alkotmányos joggal összefüggő visszásságot.
	A legfőbb ügyész álláspontját, a vám- és pénzügyőrség országos parancsnoka, az APEH elnöke, valamint a Határőrség rendészeti főigazgató-helyettese, végül az országos rendőrfőkapitány által lefolytatott vizsgálatok eredményét sem vontam kétségbe. Ezért ezekkel kapcsolatban nem állapítottam meg az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvényben megjelölt és az országgyűlési biztos, illetve helyettese fellépését igénylő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot. A vizsgálatot ajánlás nélkül befejeztem.

Budapest, 2001. július 24.

Takács Albert