OBH 4022/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Horváth Judit
A vizsgálat megindítása
A TV2 "Forró Nyomon" című műsorából értesültem arról, hogy Alsópáhokon egy édesanya a kútba dobta 22 éves fogyatékos, már halott fiát. A rendelkezésemre álló adatok alapján felmerült annak a gyanúja, hogy az anya nem megfelelően gondozta a fiút, és erről a hatóságoknak is tudomása volt. Az anya jelenleg két kiskorú gyermeket nevel. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében rögzített élethez és emberi méltósághoz való jog, valamint a 67. §-ában rögzített gyermeki jogok érintettsége miatt az ügyben, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. /továbbiakban: Obtv/ 16. § (2) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam.
Az ügyről tájékoztatást kértem Alsópáhok jegyzőjétől, valamint a Zala Megyei Rendőr-főkapitánytól.

A megállapított tényállás
A rendelkezésemre álló iratanyagok szerint az elhunyt fiú, K. Z. Little-kórban, vízfejűségben szenvedett, emellett mozgáskorlátozott is volt. Intellectusa az imbecilitás szintjén mozgott. Egészségi állapota ennek ellenére lehetővé tette, hogy általános iskolai tanulmányait kisegítő iskolában mindennapi bejárással Keszthelyen elvégezze. Egy autóbaleset következtében mozgása a korábbinál is korlátozottabbá vált, de még ekkor is képes volt önálló közlekedésre. A fiú családi házban élt szüleivel és három testvérével. A szülei időközben elváltak, a ház használatát megosztották. A két leánygyermek és K. Z.  az édesanyával az alsó szinten, a másik fiú gyermek az apával a felső szinten lakott. K. Z. az anya előző házasságon kívüli kapcsolatából született, de nevelőapja a gyermeket  a magáénak ismerte el és a sajátjaként nevelte.
1998. június 17-én kelt levélben az apa a jegyzőhöz fordult azzal, hogy az anya K. Z-t nem látja el megfelelően. Tisztálkodásra és W.C. használatra nincs lehetősége. Nem kap főtt ételt, napi étkezése öt szelet kenyér és két pohár víz. Július 18-án a jegyző a háziorvos kíséretében a helyszínen környezettanulmányt végzett. Megállapították, hogy K. Z. egy szobának nem nevezhető helyiségben tartózkodik. A helyiség, csak hősugárzóval fűthető, mennyezeti világítása nincs. A padozat szőnyegekkel lefedett hideg burkolat. A helyiség piszkos és rendetlen. K. Z. napi mozgása nincs biztosítva, tornáztatását, levegőztetését nem oldják meg. Ruházata olyan piszkos, amiből arra lehet következtetni, hogy hetek óta folyamatosan viseli azokat. Körmei, a szem körüli bőr állapota arra utal, hogy ápolatlan, nem fürdik rendszeresen. A fekvőhely mellett egy üveg víz, és kenyérszeletek voltak kikészítve. Kérdésre K. Z. elmondta, hogy ezt szokta enni, néha szalámit is kap. W.C. használata a szobában történik. Saját erejéből, eszköz igénybevétele nélkül fél métert sem tud megtenni. Gyógyszereit bizonytalanul szedi.  A környezettanulmányt a jegyző  1999. szeptember 11-én kelt levélben az orvosi szakvéleménnyel együtt elküldte a szülőknek. Az apát tájékoztatta arról, hogy mivel K. Z. nagykorú, gyámhatósági intézkedést nem tud tenni az ügyben. Indokolt lenne azonban a fiú speciális szociális otthoni elhelyezése, ehhez azonban K. Z. kérelmére van szükségük, mivel a fiú nem áll gondnokság alatt.  K. Z. kérelmet nem nyújtott be. 1999. augusztus 5-én  K. Z. édesapja bejelentést tett a rendőrségen, hogy a fiút 10 napja nem látta. Az eltűnés miatt indult államigazgatási eljárásban az anya a fiú tartózkodási helyéről több egymással ellentétes nyilatkozatot tett. Azt is állította többek között, hogy a fiú a keresztanyjánál van. Lányainak pedig K. Z. eltűnése után azt mondta, hogy a fiú kórházba került. Augusztus 7-én az apa szomszédaival együtt felfedezte, hogy az udvaron használaton kívül lévő kútba egy emberi test van. A holttest kiemelése után megállapították, hogy az, azonos az eltűnt fiúval. Az anyát emberölés bűntettének alapos gyanúja miatt őrizetbe vették. A kihallgatáson elmondta, hogy K. Z. egy éjszaka rosszul lett és ezután meghalt. Mivel attól tartott, hogy volt férje egy újabb gyermekelhelyezési perben  a fiú halálát és annak körülményeit ellene használná fel, úgy döntött, hogy a holttestet eltünteti. Az orvosszakértői vélemény szerint a sértett halálát heveny keringési, légzési elégtelenség okozta, a test a halál beállta után került a kútba. A boncolás során leromlott testi állapotot, orvosi beavatkozások nyomainak hiányát észlelték. A keringési rendszer elégtelenségét a leromlott testi állapot csak súlyosbította. A felfekvések arra utaltak, hogy a sértettet nem megfelelően gondozták. Amennyiben K. Z.-t megfelelően, gondosan, szakszerűen ápolták volna halála nagy valószínűséggel megelőzhető lett volna. A szakértői vélemény kizárta az idegenkezűséget, ezért a gyanúsított előzetes letartóztatásának elrendelésére nem került sor. A kihallgatott tanúk vallomásából arra lehet következtetni, hogy az anya évek óta bezárva tartotta a fiát, sem az apát, sem mást nem engedett a gyermekhez. Ellátásáról, ápolásáról nem gondoskodott megfelelően, rendszerint csak kenyérrel és vízzel táplálta, és a szükséges gyógyszereket sem szerezte be. A nyomozás jelenleg is folyik. További tanúkat kutatnak fel. Okirati bizonyítékok beszerzése, az igazságügyi orvosszakértői vélemény kiegészítése, igazságügyi pszichológus és elmeorvos-szakértői vélemény vált szükségessé. Amennyiben a nyomozás a jelenleg rendelkezésre álló adatokat támasztja alá, eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés bűntettének alapos gyanúja terheli az anyát.
Megkeresésemben egyrészt az ügy előzményeiről, valamint az anya nevelésében lévő két kiskorú veszélyeztetettségéről kértem a jegyzőtől tájékoztatást.
A jegyző arról tájékoztatott, hogy a környezettanulmány elkészítése után K. Z. szociális otthoni elhelyezését tartotta indokoltnak, azonban az eljárás megindításához  K. Z. kérelmére lett volna szükségük, ilyen kérelem azonban a hivatalhoz sem az érintettől, sem az apától nem érkezett. Kérdésemre, hogy K. Z. gondnokság alá helyezése felmerült-e, a jegyző azt válaszolta, hogy K. Z. helyzetén megítélésük szerint csak az intézeti elhelyezés tudott volna változtatni. A gondnokság alá helyezés csak a jogi helyzetét változtatta volna meg, így a gondnokság alá helyezést követnie kellett volna az intézeti elhelyezésnek,  ami együtt igen hosszú időt vett volna igénybe. Nem kezdeményezték a gondnokság alá helyezést azért sem, mert a gyakorlat szerint a gondnoknak rendszerint az egyik közeli hozzátartozót rendelik ki. Ismerve az anya fellépését nem látták kizárhatónak annak lehetőségét, hogy ne őt rendeljék gondnoknak. A probléma megoldására gyorsabbnak és célravezetőbbnek ítélték az intézeti elhelyezést szorgalmazni.
Az anyánál elhelyezett két kiskorú gyermek azonnali elhelyezését az apa a tragédia után azonnal kérte a keszthelyi városi gyámhivataltól. A gyámhivatal az ezzel kapcsolatos iratokat megküldte a jegyzőnek. A helyszínen környezettanulmányt végeztek, melynek alapján arra a következtetésre jutottak, hogy nincsenek olyan körülmények, amelyek indokolnák a két kiskorú ideiglenes elhelyezését. Az apánál elhelyezett fiú helyzete is problémás, rosszul tanul, magatartási gondokkal küzd.
A hévízi családsegítő és gyermekjóléti szolgálat véleménye szerint védelembevételre nincs szükség, de alapellátást biztosítani kell számukra. A gyermekek mellé családgondozót rendeltek ki, a gondozási-nevelési terv elkészítése folyamatban van.

Az érintett alkotmányos jogok és a vizsgálat megállapításai
Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése a Magyar Köztársaságban minden ember számára biztosítja az élethez való jogot. Az Alkotmánynak ez a rendelkezése az állam részérôl nem csupán e jog megsértésétôl való tartózkodás kötelezettségét jelenti, hanem azt is, hogy e jog biztosítását, az emberi élet védelmét az adott társadalmi közegben tevékeny módon kell elősegíteni. Az emberi élet tevôleges állami védelmét szolgálják az olyan büntetô, polgári és közigazgatási jogszabályok és azok végrehajtása, amelyek az emberi életet mások tevékenységétôl vagy tevékenységének eredményétôl óvják /58/1994.(XII.14.)AB. hat./. Az egyes emberek alanyi joga saját életük biztosítására szolgál. Az élethez való jog objektív oldalából ugyanakkor az államnak nem csupán az a kötelessége következik, hogy az egyes emberek élethez való alanyi jogát ne sértse meg, és hogy annak védelmérôl jogalkotással és szervezési intézkedésekkel gondoskodjék, hanem ennél több. Ez a kötelesség nem merül ki az egyes emberek egyedi életvédelmében, hanem általában az emberi életet és létfeltételeit is védi.
Az emberi méltósághoz való jog azt jelenti, hogy van az egyén önrendelkezésének egy olyan, mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva az ember alany marad, s nem válhat eszközzé vagy tárggyá. A méltóság az emberi élettel eleve együttjáró minôség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlô. Az egyenlô méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétôl, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetôségébôl mennyit valósított meg, és miért annyit. /64/1991.(XII.17.) AB. hat./
A gyermek ember, akit minden olyan alkotmányos alapvetô jog megillet, mint mindenki mást, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelô, a felnőtté válásához szükséges minden feltételt. Ezért az Alkotmány 67. § (1) bekezdése a gyermek alapvetô jogairól szól, egyidejűleg a család (szülôk), az állam és társadalom alapvetô kötelezettségeit megszabva. E kötelezettségek: a gyermek védelme és a róla való gondoskodás. Közelebbrôl pedig a gyermek megfelelô testi, szellemi, erkölcsi fejlôdésének biztosítása. A testi fejlôdés biztosítására vonatkozó kötelességek a tartás, gondozás. A szellemi, erkölcsi fejlôdés lehetôvé tétele a nevelés megválasztásával [Alkotmány 67. § (2)] a világnézeti, vallási, kulturális, művészeti, tudományos oktatásának biztosításával, családi légkör kialakításával történik. Minthogy azonban a gyermek védelme és a róla való gondoskodás nemcsak a család alkotmányos kötelessége, hanem az államé, a társadalomé is, ez a szülôi felügyelettel összefüggésben úgy értelmezendô: ha a gyermeknek nincs vagy a szülôi kötelességeket nem teljesítô szülôje van, akkor helyettük az államnak kell helytállnia. Ez ad a jogalkotó államnak lehetôséget a törvényes beavatkozásra, és kötelezi az államot közvetlen helytállásra (tartás) a védelem és gondoskodás feladatára (büntetô rendelkezések, állami gondozásba vétel). Amíg tehát az Alkotmányban megfogalmazott állampolgári alapjogok esetében az állam részérôl általában a passzivitás az elvárható magatartás, addig a gyermek jogai védelmében a családot, közelebbrôl a szülôt terhelô alkotmányos alapkötelezettségek esetén az államot aktív magatartásra kötelezi az Alkotmány 67. § (1) bekezdése, kifejezett kötelezettségeket állapítva meg számára. (995/B/1990.AB hat.)
Vizsgálatom elsődleges célja az volt, hogy kiderítsem, hogy az ügyben érintett hatóságoknak volt-e tudomása K. Z. helyzetéről, ha igen megtettek-e minden olyan hatáskörükbe tartozó intézkedést, mellyel az érintett helyzetén javíthattak volna.
A másik iránya a vizsgálatnak az anya nevelésében lévő két kiskorú helyzete. Itt a vizsgálat arra irányult, hogy a hatóság eljárt-e a veszélyeztetettség felmérésére, illetve a rendelkezésre álló eszközök közül, a gyermekek jogait  tekintve, a legcélszerűbb intézkedést választotta-e.
1. Megállapítottam, hogy mind a jegyző, mind a háziorvos tudott K. Z. helyzetéről, ezt bizonyítja az általuk elkészített környezettanulmány, és orvosi szakvélemény. A környezettanulmány során azt tapasztalták, hogy az anya megjelenése után K. Z. nem egyértelmű válaszokat ad kérdéseikre. A rendőrség által rendelkezésemre bocsátott iratanyagból is megállapítható, hogy a jegyző úgy érzékelte, hogy K. Z. válaszai az anya megjelenése után megváltoztak. Ebből arra lehetett következtetni, hogy ha nem is félt az anyjától, de nagymértékben függött tőle érzelmileg. Szinte minden kérdésre igennel felelt a környezettanulmány során. Arra a kérdésre, hogy jól érzi-e magát otthon igennel felelt, de arra a kérdésre is, hogy elmenne-e intézetbe. A jegyző állítása szerint ezért nem is tudta lemérni, hogy K. Z. egyáltalán megértette-e azt, hogy mire irányulnak a kérdések. Ennek ellenére csak annyit tett, hogy 1998. szeptember 11-én levélben értesítette az apát a szociális otthoni elhelyezés indokoltságáról, és várta, hogy ilyen irányú kérelem K. Z.-től, vagy az apától a hivatalhoz beérkezzen. A jegyző megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy gyorsabbnak és célravezetőbbnek ítélte a szociális elhelyezést szorgalmazni. A "szorgalmazásnak" ellentmond az a tény, hogy az apának elküldött levél keltezésétől, K. Z. eltűnéséig majd egy év telt el. Ezalatt az idő alatt nem keresték fel újra a családot, hogy meggyőződjenek arról, változott-e valami K. Z. életkörülményeiben. Nem keresték meg az apát újra, hogy a kérelem benyújtásának szükségességére ismételten felhívják a figyelmet. A hatóság várakozó álláspontra helyezkedett, holott ismerte K. Z. emberhez nem méltó életkörülményeit és kiszolgáltatottságát. 
A rendelkezésemre álló adatok arra utalnak, hogy K. Z. nem volt szellemi képességei teljes birtokában. Ez a gyanú felmerült a jegyzőben is, hiszen mérlegelte a gondnokság alá helyezés lehetőségét is, de e lehetőséget nem szakmai indokok alapján vetette el, hanem az eljárás hosszadalmasságát mérlegelte és azt a lehetőséget, hogy az anya lesz a fiú gondnoka. Az eljárás elmulasztására nem lehet indok az eljárás negatív végeredményének feltételezése, illetve az eljárás hosszúságának vélelmezése. A jegyző állításának egyébként is ellentmondanak a vonatkozó jogszabályok.
a./ A Ptké. 44. § (1) bekezdése lehetőséget ad arra, hogy a gyámhivatal annak a nagykorú személynek a részére, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége állandó jelleggel hiányzik, szükség esetén ideiglenes gondnokot rendeljen. Az ideiglenes gondnokrendelés hatálya a gondnokság alá helyezéssel, legkésôbb azonban a kirendeléstôl számított egy év elteltével megszűnik. 
A 149/1997. Korm rend. 135.§ (1) bekezdése alapján a gyámhivatal annak megállapítása céljából, hogy a nagykorú személynek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége állandó jelleggel hiányzik, az ideiglenes gondnok rendelése előtt beszerzi a gondnokság alá helyezendő lakóhelye szerint illetékes vagy a gyógykezelést ellátó pszichiátriai gondozó intézet (ideg-és elmegyógyintézet) szakvéleményét. 
(2) Amennyiben a gondnokság alá helyezési per egy év alatt nem fejeződik be, a gyámhivatal újból ideiglenes gondnokot rendelhet.
(3) Az ideiglenes gondok kirendelésével egyidejűleg a gyámhivatal felhívja a gondnokság alá helyezés iránti per megindítására jogosult hozzátartozókat a kereset benyújtására. Ha perindításra jogosultak a keresetet az ideiglenes gondnok kirendelését követő 60 nap elteltével nem nyújtották be, a gyámhivatal köteles a pert megindítani.
Az ideiglenes gondnok jogköre a személyi ügyek intézésére és a vagyon felügyeletére terjed ki; a gyámhatóság elôzetes hozzájárulásával azonban minden olyan intézkedést megtehet, amivel a gondnokolt személyt károsodástól óvja meg.
Ha a hatóság élt volna ezzel a lehetőséggel, a gondokság alá helyezési eljárás alatt is- legyen az bármilyen hosszú - óvhatta volna K. Z. érdekeit. 
b./ A Ptké I. 11. § (1) bekezdése alapján a bíróság által gondnokság alá helyezett személy részére gondnokot a gyámhivatal rendel ki. 
A (2) bekezdés szerint gondnokká elsősorban a gondnokság alá helyezettel együttélő házastársat kell kirendelni. Ha ilyen nincs, vagy a házastárs kirendelése veszélyeztetné a gondnokság alatt álló érdekeit, a gyámhatóság gondnokul olyan személyt rendel ki, aki a gondnokság ellátására az összes körülmények figyelembevételével alkalmasnak mutatkozik. A gondnok kirendelésénél a gondnokság ellátásra alkalmas szülőket, egyéb rokonokat és más hozzátartozókat előnyben kell részesíteni. A 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet 134. § (1) bekezdése szerint ha a cselekvőképességet érintő gondnokság alatt álló személynek nincs olyan hozzátartozója, aki a gondnokság viselésére alkalmas, részére a gyámhivatal hivatásos gondnokot rendel. Tekintettel arra, hogy az anya K. Z. gondozását nem megfelelően végezte - és ezt az orvosi szakvélemény és a környezettanulmány is bizonyította - nagy valószínűséggel nem minősült volna alkalmas személynek a gondnoki tisztre.
A fentiek alapján megállapítottam, hogy a jegyző köteles lett volna K. Z. gondnokság alá helyezési eljárását, valamint ideiglenes gondnok kirendelését kezdeményezni a városi gyámhivatalnál. A helyszínen saját maga győződött meg arról, hogy K. Z.-t egészségi, mentális állapota, valamint anyja magatartása korlátozza abban, hogy alapvető jogainak érvényt szerezhessen. A jegyző akkor várhatta volna el minden alappal a szociális otthoni kérelem benyújtását, ha az ideiglenes gondnok kirendeléséhez szükséges orvosi szakvéleményt beszerzi és az azt tartalmazza, hogy K. Z. az ügyei viteléhez szükséges belátási képességgel rendelkezik. Az orvosi szakvélemény hiányában nem tudhatta, hogy K. Z azért nem nyújt be kérelmet mert valóban nem akarja a szociális otthoni elhelyezést, vagy mert ennek eldöntéséhez szükséges belátási képessége hiányzik, vagy korlátozott.
A jegyző azzal, hogy nem tette meg K. Z. érdekében a szükséges és lehetséges intézkedéseket megsértette az államigazgatási eljárási törvényben megfogalmazott alapelveket, mely szerint az államigazgatási szervek eljárásukban következetesen érvényre juttatják a törvényességet, demokratizmust és humanizmust. Az Áe. szerint az államigazgatási szerv a hatáskörébe tartozó ügyben köteles eljárni. Ha azt állapítja meg, hogy az ügyben nincs hatásköre, vagy nem illetékes az ügyet haladéktalanul átteszi a hatáskörrel rendelkező illetékes államigazgatási szervhez. Ennek alapján a  jegyző köteles lett volna a gondnokság alá helyezés érdekében a városi gyámhivatalt, mint hatáskörrel rendelkező hatóságot az ügyben megkeresni. Ezzel a mulasztással a jegyző az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében rögzített jogállamiságból eredő  jogbiztonsághoz fűződő alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okozott, és ezen keresztül K. Z.-nak az élethez és emberi méltósághoz való joga - amely minden ember tekintetében korlátozhatatlan alapjog -  súlyos sérelmet szenvedett. K. Z. nem kapta meg az állam képviselői részéről az élete védelmében azt a tevékeny védelmet, melyet az Alkotmány az állam számára kötelezettségként előír.
2. Az anya nevelésében lévő két kiskorú veszélyeztetettségének felmérésére a hatóság  környezettanulmányt készített, mind az apa lakrészében, mind az anyáéban. Ennek eredményeként megállapították, hogy a gyermekek súlyos veszélyeztetettsége nem áll fenn, olyan bántalmazásnak, olyan veszélyeztető körülménynek nincsenek kitéve, melyek testi, érzelmi, értelmi erkölcsi fejlődésükben jelentős és helyrehozhatatlan károsodást okozna, ezért elhelyezésük az apánál azonnali intézkedésként nem indokolt. Emellett a jegyző azonban szükségesnek ítélte az alapellátás elrendelését.
Az iratok tanúsága szerint K. Z. halálának körülményeit, az anya ebben játszott szerepét, a rendőrséget megtévesztő magatartását a jegyző nem súlyának megfelelően  mérlegelte. Nem vette figyelembe, hogy milyen súlyos bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják. Az anya magatartását korábban is a hatóságokkal való együttműködés hiánya jellemezte. Bizonyítja ezt az is, hogy a jegyző és a háziorvos látogatása után, sem ápolta megfelelően a fiút, állapota tovább romlott. Ennek ellenére az anya egyszer sem hívta a fiához a háziorvost. 
A jegyző azt sem tudhatta biztosan, hogy az anyát elmeállapota alkalmassá teszi-e a két kislány nevelésére, hiszen az igazságügyi elmeorvosi szakvélemény elkészítésére még nem került sor. Ha sor is került a nyomozás során, kétséges, hogy annak tartalmát a jegyző ismeri-e.
A fentiek alapján megállapítottam, hogy a jegyző döntése során nem mérlegelte az eset összes körülményeit megfelelően, emiatt fennáll annak a közvetlen veszélye, hogy a kiskorúak  megfelelő szellemi és erkölcsi fejlődéshez való joga  sérelmet szenvedjen.

Ajánlások
1. Az Obtv. 24. § -a alapján kezdeményezem, hogy Alsópáhok képviselőtestülete fegyelmi eljárásban tisztázza a jegyző felelősségét a gondnokság alá helyezési eljárás elmulasztása és amiatt, hogy a környezettanulmányt követően semmilyen intézkedést sem tett  K. Z. életkörülményeinek javítása érdekében.
2. Az Obtv. 20. § (1) bek-e alapján felkérem a Zala Megyei Gyámhivatal vezetőjét, hogy vizsgálja meg - a jelentésemben felvetett szempontok figyelembevételével - elegendő-e a még élő kiskorúak védelme érdekében csak az alapellátás, nem indokolt-e a védelembevételük elrendelése.

Budapest, 1999. október 20.

Gönczöl Katalin