OBH 3800/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése

Előadó: dr.Déry Kinga

Az eljárás megindulása

	A veszprém megyei Napló 1999. augusztus 2. napján megjelent számának 5. oldalán "M.úr sehogyan sem érti" című cikke arról adott hírt, hogy M. úr a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatal és a Balatonalmádi Rendőrkapitányság eljárásainak egyes cselekményeit sérelmezte.
A cikk alapján M.úr az említett szervek eljárásaival kapcsolatban az alábbiakat sérelmezte:
I. A Balatonalmádi Rendőrkapitányság
1. kérdésre sem közölte az elfogás és előállítás okát.
2. Az előállítás foganatosítása  során M.úr kérése ellenére sem engedélyezte, hogy hozzátartozóit, ügyvédjét hollétéről értesítse telefonon.
II. A Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatala
1. ésszerűtlenül hosszú idő elteltével szállította Kecskemétre gyanúsítottkénti kihallgatásra,
2. hajnali órákban hallgatta ki gyanúsítotttként M.urat, 
3. a kihallgatást befejezve hajnali három órakor a lakóhelyétől távol a nyomozóhivatal őt elbocsátotta.
4. Sérelem tárgyát képezte továbbá, hogy "jegyzőkönyvet nem kapott, és még ma sem tudja mi történt".
	Az ügyben az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való jog sérelmének gyanúja miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§ (2) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam.
A vizsgálat során felmerült kérdésekben tájékoztatást kértem a a Vám- és Pénzügyőrség Központi Bűnüldözési Parancsnokságától, a Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei és Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Parancsnokságától és a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányságtól, mely szervek a kért tájékoztatást és iratmásolatokat maradéktalanul a rendelkezésemre bocsátották.

A megállapított tényállás

	A Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatala (a továbbiakban: nyomozóhivatal) a Btk.310.§ (1) bekezdésébe ütköző adócsalás bűntettének alapos gyanúja miatt Bü.22/1998. szám alatt 1998. január 23. napján a Kecskeméti Vámhivatal feljelentése nyomán ismeretlen tettes ellen büntetőeljárást indított. A nyomozás során beszerzett bizonyítékok alapján alapos gyanú merült fel arra nézve, hogy a cselekmény tettesi vagy részesi pozícióban való elkövetésével M. úr gyanúsítható.
	A nyomozóhatóság M. urat gyanúsítottként való kihallgatásra a bejelentett lakcíméről idézte, azonban az idézést nem sikerült kézbesíteni. A visszaérkezett tértivevény tanúsága szerint 1998. szeptember 9. és 1998. szeptember 10. napján kísérelte meg a posta kézbesíteni az idézést. 1998. szeptember 10. napján M. urat a bejelentett lakcímen a nyomozóhivatal munkatársai személyesen is megpróbálták megkeresni, azonban a kérdéses címen csupán M.úr édesapja tartózkodott, aki kérdésre elmondta, hogy fia elköltözött és lakó- vagy tartózkodási helyéről felvilágosítást nem tud nyújtani. A nyomozóhivatal ezt követően ellenőrizte a lakcímnyilvántartó adatait, és megállapította, hogy nevezettnek más bejelentett ideiglenes vagy állandó lakcíme nincs. Fentiekre tekintettel 1998. szeptember 10. napján a nyomozóhivatal a Be. 137.§ (1) a) pontja  alapján - a gyanúsított ismeretlen helyen tartózkodik és a felkutatására tett intézkedés nem vezetett eredményre -  M. úrral szemben a nyomozást felfüggesztette, és 1998. szeptember 21. napján ellene elfogatóparancsot bocsátott ki, majd 1998. október 9. napján személykörözést rendelt el.
	1999. július 8. napján, 16:45 órakor a Balatonalmádi Rendőrkapitányság M.urat balatonalmádi nyaralójában megtalálta.
	A Veszprém Megyei Rendőrfőkapitányság tájékoztatása alapján a Balatonalmádi Rendőrkapitányság munkatársai M.úrral az elfogás alkalmával közölték az előállítás okát, és tájékoztatták őt arról, hogy az ügyben eljáró szervezetet haladéktalanul értesítették, melynek munkatársai a legrövidebb időn belül útnak indulnak érte.
	A Balatonalmádi Rendőrkapitányság a rendőrkapitányság épületébe szállította és telefonon értesítette a Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatalát az elfogásról. A nyomozóhivatal munkatársai M. urat 1999. július 8. napján 23:45 perckor a Balatonalmádi Rendőrkapitányságtól átvették és előállítás céljából a Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatalába, Kecskemétre szállították. M. úr kérésére, hogy gyógyszereit magához vehesse és fiát értesítse a nyomozóhivatal munkatársai előbb lakására szállították, tájékoztatva őt arról, hogy Kecskemétről Balatonalmádiba saját maga kell megoldja utazását.
	M. úr állítása szerint Kecskemétre menet útközben a nyomozóhivatal munkatársai folyamatosan kérdéseket intéztek hozzá, valójában az autóban a kérdésekből derült ki M. úr számára, hogy adócsalásról van szó.
	Kecskeméten a Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatalában M. úr előtt a nyomozóhivatal munkatársai 24:00 órakor kihirdették az őrizetbevételéről szóló határozatot, melyet M. úr aláírva a határozatot panasz benyújtása nélkül tudomásul vett, és őrizetbevételéről senkit nem kívánt értesíteni.
	A nyomozóhivatal munkatársai M. urat gyanúsítottként kihallgatták, és a kihallgatás során készült jegyzőkönyv tanúsága szerint M.úr a gyanúsítás ellen panasszal nem élt, védő kirendelését vagy értesítését nem kérte. M.úr gyanúsítottként való kihallgatását követően a nyomozóhivatal arra a következtetésre jutott, hogy az előzetes letartóztatás feltételei nem állnak fenn, ezért a kihallgatást követően 1999. július 9. napján az őrizetbevételt határozatával megszüntette, a határozatot M.úrnak kihirdette és őt 1999. július 9. napján 03:15 órakor szabadon bocsátotta. Ugyanezen a napon a nyomozóhivatal határozatában döntött a körözés visszavonásáról is tekintettel arra, hogy M.urat sikerült előállítani és kihallgatni. 
M. úr a nyomozóhivatal eljárása ellen kifogást, panaszt nem jelentett be.

Érintett alkotmányos jogok

•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.) 

Az ügy jogszabályi háttere

•	- az 1949. évi XX. törvény A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
7. § (1) A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját.
55. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.
(2) A bűncselekmény elkövetésével gyanúsított és őrizetbevett személyt a lehető legrövidebb időn belül vagy szabadon kell bocsátani, vagy bíró elé kell állítani. A bíró köteles az elé állított személyt meghallgatni és írásbeli indokolással ellátott határozatban szabadlábra helyezéséről vagy letartóztatásáról haladéktalanul dönteni.
(3) Az, aki törvénytelen letartóztatás vagy fogvatartás áldozata volt, kártérítésre jogosult.

•	az 1976. évi 8. törvényerejű rendelet az Egyesült Nemzetek Közgyűlése XXI. ülésszakán, 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya kihirdetéséről
9. Cikk
1. Mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra. Senkit sem lehet önkényesen őrizetbe venni vagy letartóztatni. Senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.
2. Minden letartóztatott személyt letartóztatásakor tájékoztatni kell letartóztatása okairól és a legrövidebb időn belül közölni kell vele az ellene emelt vádakat.
3. Azt, akit bűncselekmény vádjával vettek őrizetbe, vagy tartóztattak le, a legrövidebb időn belül bíró, vagy a törvény értelmében bírói hatáskört gyakorló más hatósági személy elé kell állítani; az ilyen személynek joga van arra, hogy ügyében ésszerű határidőn belül tárgyalást tartsanak, vagy szabadlábra helyezzék őt. (...)
4. Az a személy, akit szabadságától őrizetbevétel vagy letartóztatás útján fosztottak meg, jogosult a bírósághoz fordulni avégett, hogy az késedelem nélkül döntsön a fogvatartás törvényességéről és rendelje el a szabadlábra helyezését, amennyiben a fogvatartás nem törvényes.
5. Annak a személynek, aki törvénytelen letartóztatás vagy fogvatartás áldozata volt, kikényszeríthető joga van kártalanításra.

•	az 1993. évi XXXI. törvény az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről
5. Cikk - Szabadsághoz és biztonsághoz való jog
1. Mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra. Szabadságától senkit sem lehet megfosztani, kivéve az alábbi esetekben és a törvényben meghatározott eljárás útján:
c) törvényes letartóztatás vagy őrizetbe vétel abból a célból, hogy e bűncselekmény elkövetése alapos gyanúja miatt az illetékes hatóság elé állítsák vagy amikor ésszerű oknál fogva szükséges, hogy megakadályozzák bűncselekmény elkövetésében vagy annak elkövetése után a szökésben;
2. Minden letartóztatott személyt haladéktalanul az általa értett nyelven tájékoztatni kell letartóztatása okairól és az ellene felhozott vádról.
3. E Cikk 1. c) bekezdésének rendelkezésével összhangban letartóztatott vagy őrizetbe vett minden személyt haladéktalanul bíró, vagy a törvény által bírói hatáskörrel felruházott más tisztségviselő elé kell állítani, és a letartóztatott vagy őrizetbe vett személynek joga van arra, hogy ésszerű időhatáron belül tárgyalást tartsanak ügyében vagy a tárgyalásig szabadlábra helyezzék. A szabadlábra helyezés olyan feltételekhez köthető, melyek biztosítják a tárgyaláson való megjelenést.
5. Mindenkinek, aki e Cikk rendelkezéseinek megsértésével végrehajtott letartóztatás vagy őrizetbe vétel áldozata, joga van kártalanításra.

•	az 1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
(2) A hatóságoknak az eljárás során biztosítaniuk kell az állampolgári jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét.
(3) A hatóságok tartoznak az eljárás résztvevőit jogaikról tájékoztatni és kötelességeikre figyelmeztetni.
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
16. § (1) A nyomozó hatóságok feladata a bűncselekmények gyors és alapos felderítése, valamint a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése.
61. § (1) A bizonyítás eszközei különösen a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat, a szemle, a helyszínelés, a bizonyítási kísérlet, a felismerésre bemutatás és a terhelt vallomása.
87. § (1) A hatóság köteles a terheltet részletesen kihallgatni. A kihallgatás kezdetén a terhelttől meg kell kérdezni
(4) A terheltnek módot kell adni arra, hogy a vallomását összefüggően előadhassa. Ezután kérdések intézhetők hozzá. Ha a terhelt vallomása korábbi vallomásától eltér, ennek okát tisztázni kell.
91.§ (1) A hatóság a terheltet őrizetbe veheti
b) ha az előzetes letartóztatás elrendelésének oka [92. § (1) bek., 340. § (1) bek.] áll fenn.
(4)Az őrizetbevételről a hatóság késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető.
92. § (1) Szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény miatt a terhelt előzetes letartóztatásának akkor lehet helye, ha
a) megszökött, a hatóság elől elrejtőzött, illetőleg a bűncselekmény súlyossága folytán vagy egyéb okból a szökésétől vagy az elrejtőzésétől lehet tartani,
116. § (3) A határozatot azzal kell közölni, akire rendelkezést tartalmaz; a terhelttel közölt határozatot a védővel is. A határozatot a jelenlevőkkel szóban, egyébként kézbesítés útján kell közölni; kihirdetése esetén - szükség esetén - meg kell magyarázni.
119. § (1) Az eljárásnak nem akadálya, hogy a terhelt ismeretlen helyen tartózkodik. Ebben az esetben tartózkodási helyének felkutatása iránt kell intézkedni. Ennek során el lehet rendelni lakóhelyének megállapítását, tartózkodási helyének felderítését és - szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény esetén - elfogatóparancsot lehet kibocsátani.
(4) Azt, aki ellen elfogatóparancsot bocsátottak ki, megtalálása esetén őrizetbe kell venni és hetvenkét órán belül az elfogatóparancsot kibocsátó vagy az abban megjelölt más hatóság elé kell állítani.
(5) Az (1) bekezdésben felsorolt intézkedéseket vissza kell vonni, mihelyt elrendelésük oka megszűnt. A visszavonásról az elrendelő hatóság intézkedik.

•	az 1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
15. § (1) A rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával.
33. § (1) A rendőr a további intézkedés megtétele céljából elfogja és az illetékes hatóság elé állítja azt,
b) aki ellen külön törvény vagy nemzetközi szerződés alapján elfogatóparancsot adtak ki, vagy akinek személykörözésben az elfogását rendelték el;
(3) A Rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani.
(4) Az előállítottat szóban vagy írásban az előállítás okáról tájékoztatni kell, és az előállítás időtartamáról részére igazolást kell kiállítani.

•	a 3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
36. § (2) Az Rtv. 33. § (1) bekezdés b), c) pontjai alapján végrehajtott elfogásról, az azt elrendelő hatóságot, az (1) bekezdés d) pontja alapján végrehajtott elfogásról a személyi szabadság korlátozását (kényszergyógykezelést, kényszergyógyítást vagy az elmeállapot megfigyelését) végrehajtó szervet haladéktalanul értesíteni kell. (...)

•	a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. számú BM utasítás (NYUT)
238. őrizetbevételre a Be. 91.§-ának (1) bekezdésében meghatározott esetekben - bűncselekmény alapos gyanúja esetén - kerülhet sor.
239. Az őrizetbevételt határozattal kell elrendelni. (...) Az előállítás időtartamát az őrizet időtartamába be kell számítani.
268. Az elfogatóparancs alapján az elfogott gyanúsítottat őrizetbe kell venni és erről az elfogatóparancsot kibocsátó nyomozó hatóságot azonnal értesíteni kell. A gyanúsított bíróság elé állításáról vagy az elfogatóparancsot kibocsátó nyomozó hatósághoz való átkísérésről az elfogatóparancsot kibocsátó nyomozó hatóságnak kell gondoskodni.
270. Az elfogatóparancs, illetőleg a körözés alapján előállított, majd elbocsátott személynek a vele szemben foganatosított intézkedés megtörténtéről - az ugyanazon elfogató parancs vagy körözés alapján történő elfogás elkerülése érdekében - igazolást kell adni. 

A vizsgálat megállapításai

	A megkeresett szervek által rendelkezésemre bocsátott iratokból, és a hivatalból lefolytatott vizsgálat alapjául szolgáló cikkben foglaltakból a következőket állapítottam meg.

	1. A Balatonalmádi Rendőrkapitányság (a továbbiakban: rendőrkapitányság) eljárása
A rendőrkapitányság 1999. július 8. napján 16:45 órakor M.urat a balatonalmádi nyaralójában megtalálta, és a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatalának (a továbbiakban: nyomozóhivatal) 1998. szeptember 21. napján kibocsátott elfogatóparancsa (és az 1998. október 9. napján elrendelt személykörözés)  alapján a Rendőrségről szóló, 1994. évi XXXIV.törvény 33.§ (1) b) pontja alapján a  gyanúsítottat elfogta. A rendőrkapitányság eljárására a továbbiakban vonatkoztak a büntetőeljárásról szóló, 1973. évi I. törvény  (a továbbiakban: Be.) 119. § (4) bekezdésében foglaltak, mely rendelkezések szerint a megtalált személy őrizetbevételéről és az elfogatóparancsot kibocsátó szerv elé állításáról a rendőrkapitányság kötelessége gondoskodni. Az őrizetbevételről minden alkalommal határozattal kell dönteni, azonban  a rendőrkapitányság a határozat meghozatalát elmulasztotta. A nyomozó hatóság mind a Be. 119.§ (4) bekezdésében foglaltakkal, mind pedig a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. számú BM utasítás (a továbbiakban: NYUT) 239. pontjában foglaltakkal ellentétesen cselekedett akkor, amikor az elfogott és őrizetbe vett gyanúsított őrizetbevételéről határozatot nem hozott.
Abban az esetben, ha a rendőrkapitányság a jogszabályoknak megfelelően járt volna el, és az őrizetbevétellel egyidőben határozatot hozott volna és azt az elfogott M. úrnak kihirdette volna, legalább annak indokoló részéből a gyanúsított tudomást szerezhetett volna az ellene folyamatban lévő büntetőeljárásról, és az előállítás okáról is. Jelen esetben azonban az őrizetbevételről szóló határozatot csupán a Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozó Hivatala hozta meg  - visszamenőlegesen 17:00 órától 72 órára - 1999. július 8. napján 24:00 órakor, mellyel több mint 7 órával késleltette az előállított tudomásszerzését előállításának okáról.

Vizsgálatom eredményeképpen megállapítom, hogy a Balatonalmádi Rendőrkapitányság azáltal hogy az elfogatóparancs alapján elfogott személy előállításakor őt nem határozattal vette őrizetbe és ezáltal megfosztotta őt attól a lehetőségtől, hogy tudomást szerezzen az előállítása és elfogása okáról az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében foglalt jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot okozott.

A Balatonalmádi Rendőrkapitányság az őrizetbevételről határozatot nem hozott, ellenben a Veszprém Megyei Rendőrfőkapitányság tájékoztatása szerint a Balatonalmádi Rendőrkapitányság az elfogáskor szóban közölte M.úrral, hogy mely hatóság adott ki ellene elfogatóparancsot. Ezzel szemben M.úr a vizsgálatom megindításához alapul szolgáló cikkben azt állította, hogy az intézkedő rendőrök csupán egy elővezetési parancsot mutattak, őt az elfogás okáról nem tájékoztatták. Őrizetbevételi határozat vagy egyéb írásbeli dokumentáció hiányában utólag sajnos rekonstruálhatatlan, hogy az előállítás alkalmával valójában mi is hangzott el. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa (és helyettese) bizonyítási eljárást nem folytathat le a felmerült kérdésben, ezért az előállítás okáról való tájékoztatás esetleges hiányát nem áll módomban vizsgálni. Egyébiránt a rendőrségi törvény 33.§ (4) bekezdése kifejezett kötelezettséget ír elő a rendőrség számára az előállított szóban vagy írásban az előállítás okáról való tájékoztatására nézve, kiegészítve az előállítás időtartamáról  való igazolás kiállítási kötelezettséggel.
	A Be.91.§ (4) bekezdésének rendelkezése szerint az őrizetbevételről a hatóság késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető. A vizsgálatom megindításához alapul szolgáló cikkben foglaltak alapján M. úr szeretett volna telefonálni hozzátartozójának, ügyvédjének, de azt a Balatonalmádi rendőrkapitányságon nem engedték meg. Ezzel szemben a Veszprém Megyei Rendőrfőkapitányság tájékoztatása alapján a nevezett személy előállításakor egyedül volt a lakásban, így nem volt lehetséges a hozzátartozók értesítése. A megyei rendőr-főkapitányság tájékoztatott továbbá arról is, hogy M. úr az intézkedő rendőröknek elmondta, hogy a fia, valamint  családtagjai csak késő este érnek haza, őket csak akkor lehet értesíteni.
Tekintettel arra, hogy utólag nem bizonyítható egyik fél állítása sem, és az állampolgári jogok országgyűlési biztosa (sem helyettese) nem folytathat le bizonyítási eljárást, a sérelmezett kérdést nem állt módomban vizsgálni.

	II. A Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatalának eljárása
	1. A vizsgálatom megindításához alapul szolgáló cikkben M. úr sérelmezte, hogy a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatalának munkatársai őt ésszerűtlenül hosszú idő elteltével szállították Kecskemétre. A Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányságától, a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun és Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Parancsnokságától és a Vám- és Pénzügyőrség Központi Bűnüldözési Parancsnokságától kapott tájékoztatás alapján annak pontos időpontja nem állapítható meg utólag, hogy a Balatonalmádi Rendőrkapitányság pontosan hány órakor értesítette a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun és Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Parancsnokságát a körözött személy elfogásáról, csupán feltételezhető, hogy a rendőrkapitányság az elfogást követően haladéktalanul a törvényi rendelkezéseknek megfelelően eljárt. Kétségtelenül mulasztást követett volna el (nem feltétlenül okozott volna azonban alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot)  a rendőrkapitányság azesetben, ha bebizonyosodott volna, hogy az elfogásról nem értesítette haladéktalanul az elfogatóparancsot kibocsátó szervet, azonban ennek megtörténtét utólag megfelelő írásbeli dokumentáció hiányában lehetetlen. Lévén az állampolgári jogok országgyűlési biztosa (és helyettese) bizonyítási eljárást nem folytathat le, a sérelmezett kérdést nem áll módomban vizsgálni.

	2. M. úr a vizsgálatom megindításához alapul szolgáló cikkben sérelmezte a rendőri intézkedés időpontját, jelesül azt, hogy a hajnali órákban került sor gyanúsítottként való kihallgatására.
A nyomozó hatóság feladata a Be. 16.§ (1) bekezdése alapján a bűncselekmények gyors és alapos felderítése, valamint a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése. köteles továbbá a Be. 5.§ (1) bekezdései szerint a  nyomozás során a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázni, és a bizonyítási eljárást a bizonyítási eszközök (Be. 61.§ (1)) segítségével lefolytatni. A bizonyítási eszközök egyike a terhelt vallomása. A Be. 5.§ (3) bekezdése alapján a büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz, mely a tényállás megállapítására alkalmas lehet. Az eljáró nyomozó hatóság ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el. A Balatonalmádi Rendőrkapitányság M.úr tartózkodási helyéről való tudomásszerzését követően a balatonalmádi nyaralójában őt elfogta és az elfogatóparancsot kibocsátó Vám és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatalát értesítette az elfogott személy gyanúsítottként való kihallgatása érdekében. A büntetőeljárásról szóló törvény 5.§ (2) bekezdésében arról is rendelkezik, hogy az eljárásban részt vevő személyek - ekképpen a terhelt is - a törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni. Köteles tehát a terhelt az elfogatóparancs alapján történő elfogás, őrizetbevétel, és még az azt követő, gyanúsítottként való kihallgatás során legalább az intézkedéseket tűrő magatartásával közreműködni. Tekintettel arra, hogy M. úr tartózkodási helye 10 hónapig ismeretlen volt a nyomozó hatóság előtt, a büntetőeljárás eredményessége és gyorsítása érdekében az egyszer elfogott gyanúsítottat igyekezett a legrövidebb idő alatt kihallgatni. A büntetőeljárásról szóló törvény 87.§ (1) és (4) bekezdése alapján a nyomozó hatóság köteles a terheltet részletesen kihallgatni, melynek során módot kell adni arra, hogy vallomását összefüggően előadhassa. A terhelt vallomása csupán egy a bizonyítási eszközök közül. Ugyanakkor a kihallgatás lehetőséget nyújt magának a gyanúsítottnak arra, hogy az egy adott bűncselekmény elkövetésének gyanúja alatt elmondja a történteket saját tudásának, akaratának és stílusának megfelelően, akár védekezését is előadja.
A kihallgatás 1999. július 9. napján hajnali 2:00 és 3:15 óra között zajlott. M.úr sérelmezte, hogy kihallgatását ilyen hajnali időben folytatta le a nyomozó hivatal. A gyanúsítottat Balatonalmádiból a nyomozóhivatal munkatársai hajnali 2:00 órára szállították Kecskemétre, a nyomozóhivatal épületébe. M.úr vallomása fontos volt a bizonyítási eljárás során. A nyomozóhivatal M.urat 72 órán keresztül jogosan tarthatta volna őrizetben 1999. július 8. napja 17:00 órától, mégis mindent megtett azért, hogy a gyanúsítottat mihamarabb szabadon bocsáthassa. Ezért került sor a Kecskemétre való érkezést követően az azonnali kihallgatásra tekintet nélkül a hajnali órára. Figyelemmel arra, hogy a gyanúsítottat elfogatóparancs alapján állították elő, és a bizonyítási eljárás során vallomása elengedhetetlenül szükséges volt a bűncselekmény felderítése érdekében, továbbá arra, hogy a nyomozóhivatal a gyanúsított érdekeit is figyelembevéve hallgatta ki őt hajnali 2:00 órakor, megállapítható, hogy a nyomozóhivatal a rendőrségről szóló törvény 15.§ (1) bekezdésének megfelelően járt el, és intézkedésével nem okozott olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem állt volna arányban az intézkedés törvényes céljával.

Vizsgálatom alapján megállapítom, hogy a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatala azáltal hogy az elfogatóparancs alapján őrizetbe vett személy gyanúsítottként való kihallgatását hajnali 2 órakor folytatta le az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében foglalt jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot nem okozott.

	3. M.úr a vizsgálatom megindításához alapul szolgáló cikkben sérelmezte, hogy a nyomozóhivatal a gyanúsítottként való kihallgatását követően elbocsátotta és őt hajnali 3:00 órakor Kecskeméten hagyta.
A vonatkozó jogszabályok nem rendelkeznek az elfogatóparancs alapján előállított, majd elbocsátott személy tekintetében arról, hogy őt a nyomozó hatóság kötelezettsége lenne hazaszállítani.
Nem várható el az elfogatóparancsot kibocsátó nyomozó hatóságok részéről, hogy az ország bármely részéről előállított személyt az elbocsátást követően hazaszállítsák. 
Elfogatóparancs kibocsátásnak akkor van helye, ha a terhelt lakóhelyének illetve tartózkodási helyének megállapítására vonatkozóan tett egyéb intézkedések nem vezettek eredményre illetve e két intézkedéstől függetlenül akkor is, ha az eset körülményei ( ilyen pl. a terhelt szökése, elrejtőzése) arra mutatnak, hogy az elfogatóparancs kibocsátása a legcélszerűbb intézkedés és a Btk. Különös Része szerint az eljárás tárgyát képező bűncselekmény szabadságvesztéssel (is) büntethető. Önmagában az "ismeretlen" jelzéssel visszaküldött postai küldemény kézbesíthetetlensége nem elegendő az elfogatóparancs kibocsátásához. Ez esetben rendőrségi megkeresést kell alkalmazni a terhelt tartózkodási helyének megállapítása végett.
A vizsgált esetben az elfogatóparancs kibocsátásának törvényi feltételei fennálltak, M.urat egy olyan büntetőeljárás kapcsán idézte, majd kereste a nyomozó hatóság 10 hónapon keresztül, mely akár szabadságvesztéssel is büntethető volt. Kétségtelen, hogy az elfogatóparancs alapján elfogott személy személyi szabadságában korlátozott, és gyanúsítotti pozíciójából fakadóan állampolgári jogai korlátozottak. A büntetőeljárás egyik célja éppen az, hogy a bűncselekmény eredményes felderítése érdekében a gyanúsított jogait korlátozza. Természetesen az effajta korlátozás során figyelembe kell venni az Alkotmány 55. §-ának (1) bekezdését - mely összhangban áll a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezség Okmánya 9. cikk 1. pontjával, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény 5. cikk 1. pontjával -, mely szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani. Az előbbiek és a Be.4§ (1), és (2) bekezdéseinek figyelembevételével járt el a nyomozóhivatal akkor, amikor M.urat a törvényben meghatározott esetben és módon korlátozta személyi szabadságában. Az elfogatóparancs kibocsátásához szükséges törvényi feltételek fennálltak. M.urat adócsalás minősített esetének bűncselekményével próbálta a nyomozó hatóság meggyanúsítani, és kihallgatása érdekében majdnem egy éven át körözte. Az elfogatóparancs által elfogott és előállított, majd gyanúsítottként kihallgatott személy tekintetében nem várható el a nyomozó hatóságtól az, hogy egy, a büntetőeljárás miatt jogaiban korlátozott, és állampolgári kötelességeit elmulasztó személlyel szemben (hatósági idézés át nem vétele, hatóság elől való elrejtőzés) olyan cselekményeket hajtson végre, amelyek megtétele még csak nem is jogszabályi kötelessége. A büntetőeljárás alapvető célja a bűncselekmények felderítése, természetesen ennek során az törvényes célhoz kötött intézkedések és az okozott esetleges állampolgári jogsérelmek közötti arányosság figyelembevételével. A gyanúsított hazautazásáról való gondoskodás elmulasztása során azonban a nyomozóhivatal nem okozott olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan ne állna arányban annak törvényes céljával. A nyomozóhivatal munkatársai egyébiránt a Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei és Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Parancsnokságától kapott tájékoztatás alapján M.úr figyelmét külön felhívták arra, hogy szabadonbocsátása esetén hazautazásáról magának kell gondoskodnia, melynek eredményeképpen M.úr fia személygépkocsijával Kecskemétre ment és megvárva a szabadonbocsátást, M.urat hazaszállította.

Vizsgálatom alapján megállapítom, hogy a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatala azáltal hogy az elfogatóparancs alapján őrizetbe vett, majd később elbocsátott személyt nem szállította haza az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében foglalt jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot nem okozott.

	4. A elfogatóparancs alapján előállított, őrizetbevett, majd gyanúsítottként kihallgatott, és azt követően elbocsátott M. úrnak a NYUT 270. pontja alapján a vele szemben foganatosított intézkedés megtörténtéről - az ugyanazon elfogató parancs vagy körözés alapján történő elfogás elkerülése érdekében - igazolást kellett volna adni. A Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatala azonban a Vám- és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei és Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Parancsnokságától kapott tájékoztatás alapján ilyen igazolást M.úrnak nem adott. Annak ellenére, hogy a gyanúsított eljárási pozíciója révén a büntetőeljárás során jogaiban alapvetően korlátozott, bizonyos garanciális feltételek megtartása elengedhetetlen fontosságú. M. urat elfogatóparancs alapján a nyomozó hatóság előállította, őrizetbe vette és kihallgatta, majd az előzetes letartóztatásra indítványt nem téve, a személykörözést visszavonta és őt szabadon bocsátotta. A nyomozó hatóság azzal, hogy M.úr részére a megtett intézkedésekről igazolást nem adott M.urat kiszolgáltatta annak, hogy egy esetleges későbbi igazoltatás során ismételten előállítsa a rendőrség a még bármilyen oknál fogva alkalmazott korábbi elfogatóparancs alapján. A "ne bis in idem" elve annak ellenére, hogy nevesítve sem az Alkotmányban, sem pedig a Büntetőeljárásról szóló törvényben nincsen, alapvetően meghatározza a büntetőeljárás rendjét. A többszörös eljárás tilalma tradicionális garancia a büntetőeljárás során. Annak ellenére, hogy a mindenkori terhelt alapvetően korlátozott egyes alkotmányos jogaiban tőle a bünteőeljárásjog alapvető garanciáit megvonni nem lehet. A többszöri felelősségrevonás elkerülése  kifejezett cél, ezért tartalmaz az igazolás kiállítására explicit és kötelezően alkalmazandó rendelkezést a NYUT.

Vizsgálatom alapján megállapítom, hogy a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatala azáltal hogy az elfogatóparancs alapján előállított, majd később elbocsátott személynek a vele szemben foganatosított intézkedés megtörténtéről - az ugyanazon elfogató parancs vagy körözés alapján történő elfogás elkerülése érdekében - igazolást nem adott az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében foglalt jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot okozott. 

Ajánlás

	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20.§-ában foglalt felhatalmazásomnál fogva a következő ajánlásokat teszem:
	1. Felkérem az Országos Rendőrfőkapitány Urat, hogy hívja fel a Balatonalmádi és a többi rendőrkapitányság figyelmét arra, hogy abban az esetben, ha a törvény őrizetbevételre lehetőséget biztosít vagy kötelezettséget ír elő az őrizetbevételről a foganatosító szervnek határozatot kell hoznia.
	2. Felkérem a Vám- és Pénzügyőrség Országos Parancsnokát, hogy hívja fel az egyes nyomozóhivatalok és különösen a a Vám-és Pénzügyőrség Bács-Kiskun Megyei Nyomozóhivatalának figyelmét arra, hogy az elfogatóparancs alapján előállított, majd később elbocsátott személynek a vele szemben foganatosított intézkedés megtörténtéről - az ugyanazon elfogató parancs vagy körözés alapján történő elfogás elkerülése érdekében - igazolást kell adni.

Budapest, 2001. szeptember 4.

Takács Albert