OBH 3766/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Kasztovszkyné dr. Szűcs Éva

Az eljárás megindulása
	Az Országgyűlési Biztosok Hivatala Panaszirodáján előterjesztett beadványában a panaszos sérelmezte Hatvan Város Önkormányzata Polgármesteri Hivatala Gyámhivatalának az eljárását kiskorú gyermeke kapcsolattartási ügyében.
Az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított gyermeki jogok és az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéhez szorosan kötődő tisztességes eljárás követelménye sérelmének alapos gyanúja miatt vizsgálatot indítottam.
A gyámhivatal vezetőjétől és a Hatvani Városi Bíróságtól kapott tájékoztatás, továbbá az ügyre vonatkozó iratmásolatok alapján a következő tényállást állapítottam meg.

A megállapított tényállás
	A Hatvani Városi Bíróság 1999. május 13-án kelt P.20.029/1999/6. számú ítéletében a panaszos és élettársa kapcsolatából született gyermeküket az élettársnál (az anyánál) helyezte el.  A bíróság szabályozta az ítéletében a panaszos és a gyermek folyamatos- és időszakos kapcsolattartásának az idejét és módját. Az ítélet 1999. június 16-án emelkedett jogerőre.
A panaszos 1999. július 2-án kérelmezte első ízben a első fokú gyámhivatalnál - jogi képviselője útján - az apai kapcsolattartás elmaradás miatt szükséges hatósági intézkedés megtételét. A gyámhivatal 1999. július 8-án hiánypótlásra (jogerős bírói ítélet becsatolása) hívta fel a jogi képviselőt, majd 1999. július 27-re kitűzte az érintettek együttes meghallgatását a tényállás tisztázása érdekében. A meghallgatáson a panaszos visszavonta  a kérelmét, abban bízva, hogy az anya a jövőben biztosítani fogja a kapcsolattartást gyermekével. A gyámhivatal az 1999. augusztus 5-én kelt 11073-3/1999. számú határozatában az eljárást megszüntette.
Ezt követően a panaszos több alkalommal (1999. augusztus 23-án, 1999. október 25-én) újból írásban sérelmezte, hogy az anya nem teszi lehetővé a találkozást gyermekével.  A fenti időpontokon kívül - több ízben is - a panaszos személyesen kérte a meghallgatását a gyámhivatalban, továbbá tanúkat jelölt meg annak a bizonyítására, hogy az anya a gyermeket nem hajlandó kapcsolattartásra odaadni. (1999. augusztus 30; 1999. szeptember 9; október 25.). A gyámhivatal a tanúk felkutatásáról gondoskodott, nyilatkozataikat és a panaszos által előadottakat minden alkalommal jegyzőkönyvbe foglalta. Időközben a gyámhivatal az 1999. október 8-án kelt, 11073-5/1999. számú levelében felhívta az anyát a bíróság ítéletében foglaltak betartására a közös gyermekük és a panaszos közötti kapcsolattartás biztosításában, egyidejűleg pénzbírság kiszabását helyezte kilátásba a felhívás eredménytelensége esetében.
1999. november 1-jén az anya kérte, hogy a kapcsolattartás a gyermekjóléti szolgálat hivatalos helyiségében történjen, mivel a panaszos anyagi helyzete rendezetlen, a tartásdíjat nem fizette és a házából is kiköltöztették a tartozása miatt. A panaszos ragaszkodott a bírói ítéletben szabályozott kapcsolattartáshoz, melynek alapján a gyermeket magával viheti. Álláspontját a gyámhivatal jegyzőkönyvben rögzítette 1999. november 8-án. Ezt követően a gyámhivatal beszerezte az anya jövedelméről szóló igazolást, majd az 1999. november 23-án kelt, 11073-9/1999. számú határozattal 4000 forint pénzbírsággal sújtotta őt, a gyermeknek az apával való kapcsolattartása akadályozása miatt. Az anya a határozat ellen fellebbezett, amelyet a Heves Megyei Közigazgatási Hivatal Gyámhivatala a 2000. február 8-án kelt 507-2/2000. számú határozatban elutasított. A másodfokú határozat 2000. február 16-án emelkedett jogerőre.
Az első fokon eljáró gyámhatóság intézkedett a végrehajtási bírság behajtása iránt, amelyet végül az anya befizetett 2000. május 23-án.
A pénzbírsággal kapcsolatos eljárás alatt az anya 2000. január 31-én jelezte a gyámhivatalnál, hogy 1999. december hónapban a panaszos egyetlen alkalommal sem élt a kapcsolattartás jogával, amiért a gyámhivatal írásban felhívta a panaszos figyelmét arra, hogy a gyermekkel való kapcsolattartás nem csak a joga, hanem a kötelessége is. Majd 2000. március 1-jén a panaszos jelezte, hogy a 2000. február 26-ai kapcsolattartás elmaradt, amikorra az anya a gyermek betegségét orvosi igazolással igazolta. A panaszos 2000. március 28-án arról tájékoztatta a gyámhivatalt, hogy megállapodott az anyával abban, hogy a gyermekjóléti szolgálat hivatali helyiségében találkozik a gyermekével.
Jelenleg gyámhatósági eljárás nincs folyamatban, a felek részéről a gyámhivatalhoz panasz, kérelem nem érkezett.
A Hatvani Városi Bíróság tájékoztatása alapján a kapcsolattartás újraszabályozására peres eljárás nem indult.

Az érintett alkotmányos jog
•	1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya 
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.
(3) A családok és az ijfúság helyzetével és védelmével kapcsolatos állami feladatokat külön rendelkezések tartalmazzák.

Az ügy jogszabályi háttere
•	1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról, egységes szerkezetben a hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1952. évi 23. törvényerejű rendelettel, valamint a végrehajtásáról szóló 7/1974. (VI. 21.) IM rendelettel és a 4/1987. (VI. 14.) IM rendelettel (Csjt.)
Csjt. 1. § (1) A házasságról, a családról és a gyámságról szóló törvénynek az a célja, hogy a Magyar Köztársaság Alkotmányának megfelelően szabályozza és védje a házasság és a család intézményét, biztosítsa a házasságban és a családi életben a házastársak egyenjogúságát, fokozza a gyermekekért való felelősséget és előmozdítsa az ifjúság fejlődését és nevelését.
(2) E törvény alkalmazása során mindenkor a kiskorú gyermek érdekére figyelemmel, jogait biztosítva kell eljárni. 
(3) E törvényt a társadalmi és egyéni érdek összhangjának biztosításával kell alkalmazni; a törvényben megállapított jogokkal és kötelességekkel társadalmi rendeltetésüknek megfelelően kell élni.
Csjt. 75. § (1) A szülői felügyelet körében a szülők kötelessége, hogy a gyermeket gondozzák, tartsák, a gyermek testi, értelmi és erkölcsi fejlődését elősegítsék.
Csjt. 92. § (1) A gyermekétől különélő szülő joga és kötelessége, hogy gyermekével kapcsolatot tartson fenn, vele rendszeresen érintkezzen (a kapcsolattartás joga). A gyermeket nevelő szülő vagy más személy köteles a zavartalan kapcsolattartást biztosítani. A gyermeknek joga, hogy különélő szülőjével személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn.

•	A Legfelsőbb Bíróság 19. számú Irányelvével módosított 17. számú Irányelv a gyermek elhelyezésével kapcsolatos szempontokról:
"A gyermeknek az egyik szülőnél történt elhelyezése nem érinti a másik szülőnek azt a jogát és kötelességét, hogy a gyermeket rendszeresen látogassa, szeretetét kinyilvánítsa, a gyermekével való meghitt viszonyt fenntartsa. A gyermek érdekét súlyosan sértő módon jár el az a szülő, aki a gyermeket a másik szülővel való érintkezéstől indokolatlanul elzárja, és ellene hangolja. A gyermek érzésvilágára ez károsan és kiszámíthatatlanul hat, s az is bekövetkezhet, hogy a gyermek szembefordul mindkét szülőjével. A szülőnek az említett mélyen elítélendő magatartása károsan befolyásolja a gyermek fejlődését, és alapot ad arra a következtetésre, hogy ez a szülő nem alkalmas a gyermek nevelésére. Végső soron az ilyen szülői magatartás a gyermek elhelyezésének a megváltoztatására is vezet."

•	1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvtv.)
•	Az Országgyűlés a jövő nemzedékért érzett felelősségtől vezérelve a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvényben, továbbá a Magyar Köztársaság Alkotmányában meghatározott gyermeki jogok érvényre juttatása érdekében, a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvénnyel, valamint a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvénnyel összhangban a következő törvényt alkotja:
7. § (5) A gyermeknek joga van ahhoz, hogy mindkét szülőjével kapcsolatot tartson abban az esetben is, ha a szülők különböző államokban élnek.
12. § (4) A gyermek szülője köteles
e) a gyermeke ellátásában közreműködő személyekkel és szervekkel, továbbá a hatóságokkal együttműködni.
•	114. § A városi gyámhivatal a szülői felügyeleti joggal, illetve a gyermektartásdíjjal kapcsolatban
b) intézkedik a bíróság, valamint a gyámhivatal által szabályozott kapcsolattartás végrehajtásáról,

•	1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.)
82. § (1) A végrehajtás módjáról a végrehajtást foganatosító közigazgatási szerv határoz. Így
c) a kötelezettel szemben bírságot szabhat ki, amelynek összege százezer forintig terjedhet;

•	1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

•	149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (R.)
27. § (1) A kapcsolattartás célja, hogy
a) a gyermek és a szülő, valamint a más kapcsolattartásra jogosult közeli hozzátartozó közötti családi kapcsolatot fenntartsa, továbbá
b) az arra jogosult szülő a gyermek nevelését, fejlődését folyamatosan figyelemmel kísérje, tőle telhetően elősegítse.
33. § (2) Ha a gyermeket nevelő szülő vagy más személy a kapcsolattartást szabályozó határozatnak nem tesz eleget, a gyámhivatal írásban figyelmezteti magatartásának következményeire, ennek eredménytelensége esetén az Áe. végrehajtásra vonatkozó szabályait alkalmazza.
(3) A gyámhivatal által kiszabott végrehajtási bírság adók módjára történő behajtásáról a kötelezett lakóhelye szerinti illetékes jegyző gondoskodik, aki ennek megtörténtéről értesíti az illetékes gyámhivatalt.

A vizsgálat megállapításai
	Álláspontom szerint a konkrét ügyben nem lehet eltekinteni a családjogi kapcsolatokban elvárható olyan általános magatartási formáktól, amelyeknek akkor is érvényre kell jutnia, ha a felek kapcsolata felbomlott. Ilyenek például a jóhiszemű együttműködés, a gyermekért való felelősség szem előtt tartása. A családjog legfontosabb alapelveit a Csjt. 1. §-ában foglalt rendelkezések fogalmazzák meg, amelyek magukban foglalják és közvetítik - többek között - a fentiekben felsorolt erkölcsi tartalommal bíró elvárásokat a jogalkalmazók és az eljárásban résztvevő felek számára is. A Csjt. szabályainak az alkalmazásánál - így a panaszos kapcsolattartási ügyében is - kötelező jellegűek a törvény alapszabályai.
	A Hatvani Városi Bíróság a panaszos élettársa által indított gyermekelhelyezési perben a Csjt. 92. § (1) bekezdésében foglalt gyermeki- és szülői jogra, valamint a R. 27. § (1) bekezdésében meghatározott kapcsolattartás céljára tekintettel döntött a kiskorú gyermek és a panaszos kapcsolattartásáról. A Gyvtv.  114. § b) pontja alapján a bíróság által szabályozott kapcsolattartás végrehajtására Hatvan Város Polgármesteri Hivatal Gyámhivatala rendelkezett hatáskörrel.
	A panaszosnak a gyámhivatali intézkedést kérő első beadványából megállapítható, hogy az anya már a bírói ítéletben szabályozott (1999. május 30-án, június 13-án és június 27-én) első alkalmakkor sem biztosította az apa részére a gyermekkel való kapcsolattartást.
	A gyámhivatalnál többször - a gyámhivatal kezdeményezésére és a saját elhatározásukból - megjelent felek elmondását tartalmazó jegyzőkönyvek szerint egyszer az anya nem adta oda a gyermeket az apának, máskor pedig az apa mulasztotta el a kapcsolattartást. A gyámhivatal által idézett tanúk az anya magatartását részben megerősítették (N.P. nyilatkozata), részben nem igazolták (S.I.-né nyilatkozata). A tényállás tisztázása alapján a másodfokú gyámhatóság határozatában megállapította, hogy az apa az 1999. október  24-én ismételten elmaradt kapcsolattartás miatt még egyszer sem látta a kiskorú gyermeket. Az ügy összes körülményét figyelembe véve döntött ezért úgy a másodfokú gyámhatóság, hogy a gyermeket gondozó szülőnek a bírói ítélettel szembe helyezkedő magatartására vezethető vissza a folyamatos kapcsolattartás meghiúsulása, és a terhére kiszabott végrehajtási bírságot helyben hagyta.
	Az Obtv. 16. § (1) bekezdésében kapott törvényi felhatalmazás alapján azt vizsgálhattam, hogy a panaszost érintő kapcsolattartásnak az érvényesítésére - a bírósági ítélet végrehajtásában - a gyámhatóságok hogyan intézkedtek.
	A Gyvtv. 114. §-a szülői felügyeleti joggal, illetve a gyermektartásdíjjal kapcsolatban a városi gyámhivatal részére állapít meg hatáskört a bíróság által szabályozott kapcsolattartás végrehajtásában. A jogalkotói szándékból és a Gyvtv. szellemiségéből következően a gyermekek védelmét ellátó szervezeteknek - így a gyámhivataloknak is - a Csjt-vel összhangban kell eljárniuk.
	Álláspontom szerint a konkrét ügyben mind az első-, mind a másodfokon eljáró gyámhatóság a hivatkozott törvényekben meghatározott gyermeki jogot, a szülő jogát, valamint a kapcsolattartás célját szem előtt tartva intézkedett a bírói ítélet végrehajtásában.
Az első fokú gyámhatóság a szülőkkel rendszeresen kapcsolatot tartott, és az előterjesztett kérelmekre határidőben intézkedett. A fellebbezés elbírálásánál pedig a másodfokú gyámhatóság körültekintő felülvizsgálatáról győződhettem  meg a becsatolt iratok alapján.
	A panaszosnak azt a sérelmét, hogy a gyámhivatal nem "intézkedett" az 1999. augusztus 2-ai személyes bejelentésére, amelyben az anya élettársának a viselkedését panaszolta, nem  tekintem a hatóság mulasztásának. A szülők között 1999. július 27-én egyezség jött lére. Feltételezhető volt, hogy a megállapodásuk a gyermekük iránti felelősségérzeten alapul. A jogszabályok által a gyámhivatal hatáskörébe utalt intézkedések eredményessége a hatóság átgondolt és megalapozott döntésein múlik, amelyek nem igazodhatnak mindenben - a rendszeres vitákból adódó - sűrűn változó szándékaihoz a feleknek. Az adott ügyben feltárt tényállás alapján megítélésem szerint a szülők között együttműködés nem alakult ki. A közöttük lévő ellentétek feloldására nem lehet megoldást találni kizárólag a jog eszközeire támaszkodva.
A vizsgálatom során megállapítottam, hogy az eljáró szervek intézkedései az Alkotmányban  biztosított gyermeki jogokkal összefüggésben visszásságot nem okoztak és a tisztességes eljárás követelménye sem sérült. A fentiekre figyelemmel ajánlást nem teszek, az eljárásomat befejezettnek tekintem.

Budapest, 2001. február  13.

Gönczöl Katalin