OBH 3564/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása:
A panaszos beadványában sérelmezte, hogy a Dabasi Rendőrkapitányságon teljesen alaptalanul indult ellene büntetőeljárás segítségnyújtás elmulasztása miatt. A sértettel baráti viszonyban levő rendőrök elfogultan jártak el vele szemben. A helyszíni szemlét nem tárgyilagosan folytatták le; csupán öt vetették alá alkoholszondás ellenőrzésnek, a sértettet nem. A helyszíni szemlét vezető rendőr megpróbálta rávenni, hogy ismerje el a balesetet és írja alá a biztosító nyomtatványát.
Kifogásolta továbbá, hogy az eljárással kapcsolatos panaszát elbíráló Dabasi Városi Ügyészség nem foglalkozott érdemben az ügyével, még a tényállást is tévesen írta le.
Az ügyben alkotmányos állampolgári jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a Pest Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjétől a panaszban foglaltak kivizsgálását és a vonatkozó büntetőeljárási iratok megküldését kértem.

Érintett alkotmányos jog:
•	Jogállamiság, jogbiztonság elve (Alkotmány 2. § /1/ bek.); 
•	Jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § /5/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
•	1978. évi IV. törvény a Büntető törvénykönyvről (Btk.):
172. § (1) Aki nem nyújt tőle elvárható segítséget sérült vagy olyan személynek, akinek az élete vagy testi épsége közvetlen veszélyben van, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(3) A büntetés bűntett miatt három évig, a (2) bekezdés esetén öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a veszélyhelyzetet az elkövető idézi elő, vagy ha a segítségnyújtásra egyébként is köteles.
3. A segítségnyújtás elmulasztása úgynevezett tiszta mulasztási bűncselekmény, amelyet csak szándékosan lehet elkövetni. A szándékos elkövetés megállapításának feltétele a helyzet felismerése. Tehát az elkövetőnek tisztában kell lennie azzal, hogy sérülés történt, illetőleg, hogy valaki az életét testi épségét közvetlenül veszélyeztető helyzetben van. A sérültnek vagy a veszélyhelyzetbe került személynek attól függetlenül fel kell ajánlani a segítségnyújtást, hogy a sérülés külsőleg észlelhető-e vagy sem, ugyanis a segítségre szorulás objektív körülmény, s ezért nem bízható az elkövető szubjektív megítélésére.
A bűncselekmény tárgyi feltétele a sértett segítség nélkül hagyása. A segítségnyújtásnak tehát több feltétele van.
a) a "megállási" kötelezettség teljesítése, hiszen ennek hiányában a további - és a segítségnyújtás fogalmi körébe tartozó - tevékenység nem teljesíthető. Ennek elmulasztása esetén a bűncselekmény megállapítására kerül sor.
b) a "meggyőződési kötelezettség'; vagyis az arról való tudomás-szerzés, hogy van-e segítségnyújtásra szoruló személy.
c.) a segítségnyújtás felajánlására vonatkozó kötelezettség.
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról (Be.):
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
35. § (1) A büntető ügyben a hatóság tagjaként nem járhat el:
c) akitől az ügy elfogulatlan megítélése egyéb okból nem várható.
38. § (3) A nyomozó hatóság tagjának kizárásáról a nyomozó hatóság vezetője, az utóbbi kizárásáról a felettes nyomozó hatóság vezetője határoz.
39. § (3) A helyi ügyészségi ügyész kizárásáról a helyi vezető ügyész, az utóbbi és a megyei főügyészségi ügyész kizárásáról a megyei főügyész, a megyei főügyész és a legfőbb ügyészségi ügyész kizárásáról a legfőbb ügyész határoz.
61. § (1) A bizonyítás eszközei különösen a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat, a szemle, a helyszínelés, a bizonyítási kísérlet, a felismerésre bemutatás és a terhelt vallomása.
84. § (1) Szemlét kell tartani, ha a bizonyítandó tény felderítéséhez vagy megállapításához személy, tárgy vagy helyszín közvetlen megtekintése, illetőleg megfigyelése szükséges.
(2) A szemle alkalmával a bizonyítás szempontjából jelentős minden körülményt részletesen rögzíteni kell. A szemle tárgyáról, ha lehetséges és szükséges, felvételt, rajzot vagy vázlatot kell készíteni, és azt a jegyzőkönyvhöz kell csatolni. A szemlén fel kell kutatni és össze kell gyűjteni a tárgyi bizonyítási eszközöket is.
(3) Ha a szemle tárgyát egyáltalán nem, vagy csak jelentős nehézség, illetőleg költség árán lehetne a hatóság elé vinni, a szemlét a helyszínen kell megtartani.
132. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok alapján meghatározott személy alaposan gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével, a hatóság közli vele ennek lényegét, a vonatkozó jogszabályok megjelölésével.
(2) A gyanúsítás közlése után figyelmeztetni kell a gyanúsítottat arra, hogy védőt választhat, illetőleg védő kirendelését kérheti. Kötelező védelem esetén fel kell hívni a figyelmét arra is, hogy amennyiben három napon belül nem hatalmaz meg védőt, a hatóság rendeli ki.
(3) A gyanúsítás közlését, a gyanúsított figyelmeztetését és nyilatkozatát jegyzőkönyvbe kell foglalni.
Az alapos gyanú közlése a nyomozás egyik leglényegesebb eljárásjogi aktusa. Az addig csupán a tárgya (azaz a bűncselekmény) folytán meghatározott ügy ettől kezdődően már személyhez kötődik. Az alapos gyanú közlése folytán szerez az eljárás alá vont személy tudomást arról, hogy milyen bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják. Ettől kezdve nyílik meg számára eljárási jogai (védekezés, panaszjog, jelenlét, iratbetekintés) érvényesítésének a lehetősége. Ugyanakkor ezt követően a nyomozó hatóságnak is módja van a kényszerítő eszközök alkalmazására, egyesek indítványozására és egyéb, a gyanúsított személyéhez kötődő intézkedések (pl. útlevél bevonása) foganatosítására.
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a gyanúsított követte el;
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(2) Nincs helye panasznak a feljelentés kiegészítése során végzett eljárási cselekmények, a nyomozás elrendelése, a vádemelés, továbbá a bizonyítás körébe tartozó nyomozási cselekmények elrendelése és sorrendje miatt.
(3) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.
•	48/1997. (VIII. 26.) BM rendelet a közúti közlekedés rendőrhatósági igazgatásáról:
16. § (1) A rendőr a vezetői engedélyt a helyszínen elveszi, ha
a) a járművezető azzal gyanúsítható, hogy a közúti közlekedés körében cselekményével megvalósította a segítségnyújtás elmulasztása (Btk. 172. §), a közúti veszélyeztetés (Btk. 186. §), a járművezetés tiltott átengedése (Btk. 189. §), a cserbenhagyás (Btk. 190. §), közúti baleset során maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget, halált, több ember halálát vagy halálos tömegszerencsétlenséget okozó [Btk. 187. § (2) bekezdés] bűncselekményt,
(3) A rendőr a vezetői engedély elvételéről átvételi elismervényt ad és az elvett vezetői engedélyt legkésőbb a következő munkanapon megküldi az eljárásra illetékes rendőrhatósághoz. A rendőrhatóság a vezetői engedély visszavonásáról a megérkezésétől számított 15 napon belül dönt.
17. § (1) A rendőrhatóság a vezetői engedélyt visszavonja:
b) ha a járművezető ellen közúti veszélyeztetés (Btk. 186. §), ittas járművezetés (Btk. 188. §), járművezetés tiltott átengedése (Btk. 189. §), cserbenhagyás (Btk. 190. §) vagy a közúti közlekedés körében elkövetett segítségnyújtás elmulasztása (Btk. 172. §) miatt büntetőeljárás indult, a büntetőeljárás jogerős befejezéséig, de legfeljebb egy évre;

A megállapított tényállás:
1999. április 13-án reggel közlekedési baleset történt Gyálon, melynek során egy férfi gépjárművével nekiütközött egy villanyoszlopnak. A sértett előtt haladó személyautó vezetője - a gépjárműoktató panaszos - éppen bekanyarodott balra, egy utcába, majd az ütközést hallva megállt. Kiszállt az autóból és látta, hogy a másik jármű vezetője is kiszáll, megnézi a gépkocsiját, majd a fejéhez kapva elszalad. A helyszínre érkező három személy szintén látta a történteket, de nem tudták elképzelni, miért futott el a férfi. A panaszos kb. öt perc várakozás után beült az autójába és a közeli lakására hajtott. Hamarosan megjelent nála egy közterület-felügyelő, és felszólította, hogy menjen vissza a baleset helyszínére. Kiderült, hogy a balesetet szenvedett férfi a közeli boltba ment, hogy hazatelefonáljon. Az időközben megérkező gyáli rendőrök kihívták a mentőt. A félt kórházba szállították, ahol vért vettek tőle a véralkoholszint ellenőrzéséhez, valamint megállapították, hogy agyrázkódást és nyolc napon belül gyógyuló sérülést szenvedett. Állítása szerint meg akarta előzni az előtte lassabban haladó gépjárművet, de mikor az hirtelen lekanyarodott, fékezni kényszerült.
Kb. két órával a balesetet követően - az út lezárása nélkül, esős időben - a Dabasi Rendőrkapitányság Közlekedésrendészeti Osztálya Helyszínelő és Balesetvizsgálati Alosztályának vezetője - halaszthatatlan nyomozati cselekményként - helyszíni szemlét tartott. A panaszost alkoholszondás ellenőrzésnek vetették alá, jogosítványát pedig elvették.
	Még aznap, 1999. április 13-án a Dabasi Rendőrkapitányságon nyomozást rendeltek el a panaszos ellen segítségnyújtás elmulasztásának bűntette miatt. Április 18-án a panaszos ügyvédje más nyomozó hatóság kijelölését kélte a Dabasi Városi Ügyészségtől. Az ügyészség május 11-én az elfogultsági kifogást - hatáskör hiányában - áttette a Dabasi Rendőrkapitányság vezetőjéhez. A dabasi rendőrkapitány - a Pest Megyei Rendőrfőkapitányság állásfoglalását követően - július 6-án elutasította a nyomozó hatóság tagjának kizárására irányuló indítványt, mivel azt nem a Közlekedésrendészeti Osztály vezetője ellen nyújtották be. A határozat ellen a gyanúsított ügyvédje július 14-én panaszt nyújtott be a dabasi rendőrkapitányhoz.
Időközben, június 7-én sor került a panaszos gyanúsítotti kihallgatására. A gyanúsított ezt követően panaszt tett a Dabasi Városi Ügyészségen, de elutasították. A június 15-én kelt határozat indoklása azonban tévesen tartalmazta, hogy "a balesetben részes mindkét gépjárműben anyagi kár keletkezett", a panaszos járműve ugyanis egyáltalán nem sérült meg. A panaszos ezért - felületesnek tartva az ügyészi vizsgálatot - június 22-én újabb panaszt tett a Pest Megyei Főügyészségen, és kérte a Dabasi Városi Ügyészség kizárást az eljárásból. Az indítványt alaptalannak találtak és július 21-én elutasítottak. Az indoklás szerint "az alapos gyanút alátámasztó bizonyítékok rendelkezésre állnak, így a Dabasi Városi Ügyészség vezetője a gyanúsítás elleni panaszt megalapozottan, törvényesen és elfogulatlanul utasította el."
A Legfőbb Ügyészség Közlekedési Osztályának vezetője azonban - augusztus 17-én kelt, NF. 7390/1999. számú határozatával - helyt adott a panasznak, és hatályon kívül helyezte a sérelmezett rendőrségi és ügyészségi határozatokat. Megállapították, hogy "a helyszínelő rendőrök nem találtak féknyomot a menetirány szerinti bal oldalon, amely a sértett által vezetett gépjármű előzési helyzetben történő fékezését igazolná." Továbbá "a helyszínen nem volt olyan baleseti sérült, akinek a gyanúsított a segítségét felajánlhatta volna", ezért a panaszost megalapozatlanul gyanúsították segítségnyújtás elmulasztásának bűntette miatt. Ennélfogva a vezetői engedély visszavonásának sincs törvényes alapja. A Legfőbb Ügyészség utasította a nyomozó hatóságot az eljárás folytatására.
Ezt követően a Pest megyei főügyész - a hatóságok pártatlanságába vetett bizalom megóvása érdekében - szeptember 24-én elfogadta a nyomozó hatóság kizárására irányuló kérelmet, és a további nyomozás lefolytatására a Monori Rendőrkapitányságot jelölte ki. A monori rendőrség 1999. december 10-én megszüntette a nyomozást, mert a cselekmény nem minősül bűncselekménynek. Megállapították azonban, hogy mind a sértett, mind az eljárás alá vont panaszos közlekedési szabálysértést követett el, ezért az ügy iratait a szabálysértési eljárás lefolytatása érdekében megküldték a Dabasi Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztályának. A nyomozást megszüntető határozat ellen a sértett által bejelentett panaszt a Főügyészség 2000. január 31-én hozott határozatával elutasította, a korábbi gyanúsított panaszának viszont helyt adott. A nyomozó hatóság ugyanis törvénysértően tette az indoklás részévé a baleset történeti leírásán túl a szabálysértési felelősség kimondását. A baleset okozásáért való felelősség megállapítása már a szabálysértési hatóság feladata.
A Dabasi Rendőrkapitányság tájékoztatása szerint a szabálysértési eljárást 2000 októberében - elévülés miatt - megszüntették.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos ellen 1999. április 13-án segítségnyújtás bűntettének alapos gyanúja miatt rendeltek el nyomozást. Az alapos gyanú fennállását azonban formálisan - a Be. 132. § (3) bekezdésének megfelelően - csak június 7-i gyanúsítotti kihallgatásakor közölték a panaszossal, aki csak ezt követően tudott panaszt tenni az ügyészségen a gyanúsítás miatt. A panaszos vezetői engedélyét azonban - a 48/1997. BM rendelet 16. § (1) a, alapján - már a baleset helyszínén bevonták. A panaszos viszont addig nem fordulhatott jogorvoslattal az ügyészséghez, amíg formálisan nem közölték vele az alapos gyanú fennállását. A Be. kommentárja szerint az alapos gyanú közlése a nyomozás egyik legfontosabb eljárásjogi aktusa, ugyanis a gyanúsított ettől kezdve gyakorolhatja eljárási jogait (védelem, panaszjog, iratbetekintés). A gyanúsítást követően benyújtott panaszokat mind a Dabasi Városi Ügyészség, mind a Pest Megyei Főügyészség elutasította, végül azonban a Legfőbb Ügyészség orvosolta a panaszos sérelmét, és hatályon kívül helyezte a korábbi határozatokat. Megállapítható továbbá, hogy a nyomozó hatóság kizárására irányuló, elfogultsági kérelem elbírálása indokolatlanul elhúzódott. A helyi ügyészséghez benyújtott kérelmet a Be. 38. § (3) alapján a Dabasi Rendőrkapitányság vezetőjéhez tették át, aki azonban nem bírálta el, hanem megküldte a Pest Megyei Rendőr-főkapitányságra. A főkapitányságról több, mint egy hónap elteltével küldték vissza az indítványt a dabasi rendőrségre, elbírálás céljából. Végül - a panaszos ügyvédjének fellebbezése nyomán - a Pest megyei főügyész döntött a kizárásról, a kijelölt Monori Rendőrkapitányságot azonban nem értesítették arról, hogy időközben megszűnt a panaszos gyanúsítotti jogállása.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a Dabasi Rendőrkapitányság eljárása visszásságot okozott a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével, valamint a jogorvoslati joggal összefüggésben. A panaszos kifogásainak a Legfőbb Ügyészség ill. a Pest Megyei Főügyészség jogorvoslati eljárásban helyt adott, az eljárást végül megszüntették. Erre tekintettel ajánlást nem teszek, de felhívom a Pest Megyei Rendőrfőkapitányság vezetőjének figyelmét, hogy gondoskodjon arról, hogy az illetékessége alá tartozó rendőri szervek minden esetben a jogszabályoknak megfelelően járjanak el a büntetőeljárások lefolytatása ill. a kizárási indítványok elbírálása során.

Budapest, 2001. április 25.

Gönczöl Katalin